Це Меттью. Залишіть повідомлення.
Меттью, це знову я.
Мені дуже-дуже шкода. Будь ласка, передзвони, поговоримо.
Я тебе люблю. Наберу ще раз через кілька годин.
Вдалося?
Я так часто синам не дзвонила з...
Я ніколи так часто не дзвонила синам.
Я завжди була незворушна.
- Була. - Так.
- Знаєш, що тебе розвеселить? - Що?
Поглянь.
Я знаю, ти схвильований, але тримай себе в руках.
Не бійся.
- Доброго ранку, голубʼята. - Привіт, Ді.
Привіт, як ви?
Цей прекрасний день може стати кращим
тільки від вигляду закоханої дворасової парочки.
- Ясно. - Я не втримав себе в руках?
- Як завжди, милий. - Гадство.
Такий класний день. Ходімо на пляж.
Ну, прогуляй зі мною.
Не можу.
Я хочу лежати на рушнику, і щоб ти казав, що я красива,
і втирав крем у мої сіднички.
У мене робота.
Не повторюй.
Ми давно живемо разом.
Раніше ми постійно прогулювали.
Памʼятаєш той раз, коли ми вкрали у твого друга машину,
поїхали в модний ресторан,
а потім він пішов на парад.
- Ні. Це «Вихідний день Ферріса Бюллера». - Точно.
Подивилися фільм і зробили так само.
Він завʼязав. Теперішній Шон – нудний кайфолом.
Бабусю, щось ти перегинаєш.
Не бачу, щоб ти відривалася на повну.
Принаймні у твоєму віці
я творив усякі дикі штуки.
- Що це таке? - Мені треба на роботу.
- Люблю, мала. - Бувай, котику.
- Я теж іду. - Бувай.
Стій, ти вже вступила в коледж.
Прогуляй школу, бахнемо по маргариті.
Тато в тебе за спиною.
- По каві. - Я чую вас обох.
У мене сьогодні контрольна з Ренесансу. Це моя епоха.
Зануда!
Що з цими людьми?
Я намагався показати приклад як розтелепа.
Для мене це теж розчарування.
Я зустрілася з тим психофармакологом, якого ти рекомендувала...
- Так. - ...може, й почну пити
- антидепресанти. - Це чудово.
А ще я сказала, що ми працюємо над проживанням почуттів.
До речі, про це.
Учора я дозволила собі поплакати над відео
про зустріч лева з диваком, який його виховав.
Пишаюся тобою.
Взагалі-то я б хотіла повернутися
до того, що ти згадувала у вечір вікторини.
Двоє друзів, з якими ти іноді спілкуєшся,
коли настрій зовсім на нулі.
Ксанакс і Зінфандель.
Ксанні й Зінні, вони чудові.
Так, але дружити з ними не варто.
Це як ми з Ванессою в шостому класі.
Ми не могли сидіти разом, бо робили різні дурниці.
Зʼїжджали в навчанні, були карані,
стягали штани з Джейди Робінсон.
- Чому? - Вона сама нас просила.
Пишалася своєю дупою.
Я веду до того, що ця парочка – погане поєднання.
Самотність стає самоздійснюваним пророцтвом,
якщо ти самоізолюєшся і самолікуєшся.
Якщо будеш так робити, Майє, дзвони мені. Добре?
- Добре. - Чудово.
- Хочеш знати, від чого я плачу? - Від чого?
Відосики з тим злим суддею в Огайо, який розмовляє з підсудними
і не змушує платити штраф, якщо тяжке життя.
Ага.
Я мрію, щоб він був моїм татом.
У неї виснажлива депресія,
і вона самолікується, бо вважає, що друзі її покинули.
А тебе це радує, бо ти соціопатка?
Милий, це тому, що це моя робота.
Боже, я наче Бейонсе, коли дізналася, що буде солісткою.
- Так. - Пол іде на пенсію,
і я весь час думаю: ану ж рано чи пізно я відкрию власний травма-центр?
Це буде стаціонарний ретрит,
де людям будуть доступні детокс і групова терапія.
Я знаю, що все це поки що мрії, але чесно кажучи,
сама думка про це страшенно мене заводить.
- Он як? - Так.
Від допомоги людям з психотравмою у тебе внизу поколює?
Так, наче ногу відсиділа, тільки навколо піхви.
- Так. - Ну,
у мене багато психотравм з минулого.
Дуже темна фігня чорношкірого.
Ясно.
Що ти робиш?
- Саджаю тебе на стіл. - Можна не так...
- Можна? Давай. - Ні. Я сам.
- Точно? Так. - Так, я зможу. Люблю напружуватися.
- Розказуй. - Так.
Довга історія, але перше сповіщення в системі викрадення дітей було про мене.
Чорт, я вся горю.
У нас багато справ перед тим, як ти підеш на пенсію,
але я тобі з усім допоможу.
Передати пацієнтів, упорядкувати історії хвороб,
поетично оформити бездоганну карʼєру.
А мене почуття провини змусило допомогти з юридичними аспектами.
Оскільки офіс належить тобі,
ти мусиш укласти страхову угоду,
якщо там і далі працюватимуть Ґабі й Джиммі.
Або можеш зробити передачу податку на нерухомість.
- Тобі нудно мене слухати? - Дуже.
Ідіть у дупу, обидва.
На вихідні прилітає Меґ. Я... Це...
Божечку, татусі дівчат.
А можна трохи часу приділити
обговоренню того, як ви виховали сильних жінок, які обожнюють татусів,
але не настільки, щоб зустрічатися зі стариганями?
Бо старигані огидні.
Без образ, без образ.
Хтось із вас, телепнів, відвезе мене в аеропорт забрати Меґ?
Безумовно. Усе, що тобі потрібно.
Якщо я їду, то я обираю музику.
Гаразд.
Вальжан, нарешті Ми бачимо один одного віч-на-віч
«Мсьє ле Мер» На вас інший ланцюг
Ні слова більше не кажіть, Жавер
Поки не закували мене в кайдани Знову як раба
Послухайте мене Я мушу дещо зробити
Ця жінка покине Дитину в біді
Ніхто, крім мене Не поклопочеться
В імʼя милосердя Мені потрібно лиш три дні
Тоді я повернуся
Даю вам слово, я вернуся
По-вашому, я божевільний Я полював на вас роками
Такі, як ви, не змінюються
Такий чоловік, як ви
- Вважайте мене ким завгодно - Такі, як ви, незмінні
- Я заприсягся виконати - Такі, як ви, незмінні
- Ви не знаєте мого життя - Ні, два-чотири-шість-один
- Я ж лише вкрав трохи хліба - Мій обовʼязок
- Я попереджаю - Ви нічого не знаєте
Жавер!
- Я народився в тюрмі - Я наважуся на все
- З такими покидьками, як ви - Якщо я мушу вас убити
- Я теж народився на дні - Я зроблю все необхідне
Ви це все самі вигадали?
- Так. Ми все вигадали. - Так. Це ми самі.
ПРАВДИВА ТЕРАПІЯ
Пол, скільки разів Джиммі вже з тобою зворушливо попрощався?
До сказу багато.
Я ненавмисне, ясно?
Просто, коли я прощаюся, в мене виходить дуже емоційно.
Я попрощаюся, коли ти вже справді підеш.
Але попереджаю:
ти мусиш сказати, як ти мене любиш
і як я вплинула на твоє життя та догляд за шкірою.
Масло какао – це моє все.
Руки як у 25-річного.
Малий, зробиш мені табличку,
я записуватиму направлення пацієнтів.
Без проблем. Для тебе – що завгодно.
- Бувайте. - Бувай, Пол.
Господи.
Гадство.
«Для тебе – що завгодно»?
Я майже розумію твою потребу бути на побігеньках
у короля на порозі пенсії,
але повір людині, яка забагато піклувалася:
усе піде не так, як ти уявляєш.
Ґабі, я не маю великих сподівань.
Але наступні кілька місяців буду його тінню, хочу насититися його генієм.
Може, напишемо про це спільну статтю.
А в останній робочий день я хочу, щоб він подивився мені в очі й сказав:
«Дякую, Джиммі, бо я теж чогось у тебе навчився».
Ага.
Старі люди добре вміють дві речі:
плодити віруси на компі й сприймати дурню як належне.
Наприклад, моя мама зараз живе зі мною,
бо сиділка, яку я для неї найняла, поїхала у відпустку з сімʼєю.
А мене й не спитала.
Я приходжу додому, а на кухні – мама,
смажить рибу в трусах і футболці.
А знаєш, що найпаскудніше?
Є щось гірше за рибу в трусах?
Подяки, про яку мрієш, ти не почуєш ніколи.
Мені зачекати в кабінеті?
Ден, привіт. Заходьте.
- Вітаю. - Добрий день, Ґабі.
Вперед.
Ґабі...
які плани на свята?
Які свята?
На вибір.
Добре. Над розмовами ні про що ще треба працювати, але початок – супер.
- Дякую. - Нема за що.
Кому потрібна подяка від Пола, коли мені дякує Ден?
Ти хотіла замість грошей «Тако Белл»,
але я подумала, що для прогулянки він жирний,
тому принесла заколку у вигляді тако.
Божечку. Яке гарне.
Годиться.
А ти в доброму гуморі.
Ти не уявляєш.
Якщо розкажеш про жахливу проблему,
я можу вибухнути з радості.
Я не прикольна.
Не секрет, чому я стала такою обережною мінідорослою, але це було давно.
А якщо я вже така і є? Зануда.
У мене добра новина.
Ти гарна, можеш собі дозволити побути занудою.
А ще краща новина – ти не зануда.
Коли поїдеш у коледж, зможеш реалізувати себе.
На першому курсі я була відьмою.
І як це було?
Дуже класно. Я була дуже сексі в мантії.
Некомфортно мені записуватись у відьми.
Бачиш, яка я відстійна?
Ні, ні. Я цього не потерплю.
Ти сильна. Можеш бути ким завгодно.
Просто скажи: «Ну його». І пробуй різне.
Не вказуй мені, курво.
- Вибач, не виходить. - Ні, експериментуй.
Спробуй не так владно, життєрадісніше. Акценти імітуєш?
Привіт, я Еліс. Дуже приємно познайомитися.
Чотири роки такого ти не витримаєш.
Серйозно, влаштуй собі ввечері вихідний.
Вечірка має бути опупезна. Десь на складі в центрі міста, це ж супер.
А вона вдягнеться як шльондрочка.
Нам буде холодно.
- Не подобається мені ваша дружба. - Та ну.
Навіть на один вечір не вийдеш погуляти, як колись?
Я піду. Не знаю куди, але я згодна.
Така ти мені подобаєшся.
Ну чувак.
Ми всі знаємо – тобі аби вільний вечір.
Звісно, йому хочеться мати вільний вечір.
Через тебе Хорхе не має життя, другої половинки.
Йому потрібна піхва.
Чи член. Не знаю твоїх уподобань.
Мене вже влаштує і те, і те.
Шон, тільки раз. Скажімо разом: «Ну його».
Ну його.
- Ну його. - Ну його.
Ну його. Ну його.
Ну його.
Так!
Я залишила Меттью повідомлення, що хочу підкупити його барбекю.
Хитро. Йому смакують бургери й реберця?
Він любить мішати алкоголь з вогнем.
Прикольне комбо.
Вечіркам потрібна напруга.
Він прислав текстове.
«Не встигну. Зайнятий своїм ганебним мудацтвом».
Ти ще більше за ним скучаєш, бо він використав твої слова проти тебе?
Це я його навчила.
- Що? - Гриль розігрівається 20 хвилин.
Вам треба народити дитинку.
Тут не завадив би плавний перехід.
Добре, що хтось це сказав.
Якщо ви не народите малюка, наша дружба розпадеться за рік-три.
Будь ласочка, народите?
Чуваки, ви серйозно? Ліз, скажи, хай замовкнуть.
Спитали – відповідайте.
Вам доведеться почекати.
Ми з Ґабі домовилися відкласти розмови про шлюб і малюків
до першого січня 2027 року.
Так звана Операція «Не жени коників».
Я з повагою ставлюся до ваших меж.
- Дуполиз. - Кому цікава твоя думка?
Підемо по морозиво?
І знову без плавного переходу.
Боїшся перебрати норму слів?
Ясно... Ґабі, йдемо?
Забери мене від настирливих засранців.
Це був підозрілий вихід.
У них буде трійничок?
Чому мене не запросили? Я ж вогонь.
Я весь час базікаю, і ніхто не ніяковіє.
Нас тут троє.
- Нє. - Я втомлений.
Я ж явно пожартував.
- Милий, зупинися. - Я кажу: «Все».
Скажу чесно.
Крамничка обшарпана.
Ти б хотіла відкрити тут свій травма-центр?
Потребує ремонту,
але мій друг-ріелтор зробить тобі знижку.
Тут тихо, просторо, майже без привидів.
От дурник.
Хлопці, тут прекрасно, але ж це недосяжна мрія.
Не обовʼязково.
Кажу тобі, я можу знайти інвесторів.
Ми все вирішимо.
Я зустрінуся з іншими психологами.
Але навряд чи будуть кращі за вас.
Кращих не буде, але ви порозумієтеся.
Даю вам слово.
У нас гості.
Привіт, доню. Я не знав, що ти зайдеш.
Я вибрав чашку, роблю їй чай.
А я кладу телефон і обіймаю дочку.
Але описувати всі інші свої кроки не буду.
Тату, мені потрібна послуга.
Кажи.
Дейв забув дістати фото для Мейсонового проєкту з родоводу,
хоч і давно про це знав.
Розлучайся.
Як по нотах.
Коротше, можна заїхати на твій склад і пошукати старі сімейні фотографії?
У мене зараз пацієнт.
- Мадам, ваш чай. - Дякую.
- Джиммі. У тебе на сьогодні все? - Що?
Так, я доробив твою табличку
і збирався до Ліз на барбекю. Приєднуйтесь.
Нізащо. Зробиш мені послугу?
Поїдь з Меґ на склад і забери мої старі нотатки про Реджі.
Він боїться мого виходу на пенсію, бо я у своїй справі неперевершений.
Я хочу продемонструвати його прогрес.
Тату, я заберу твої записи.
Ні. Забере Джиммі.
Поїдете разом.
- Тицьнув пальцем мені в обличчя. - Я бачила.
Бо я йому подобаюсь.
Я ж кажу. Я передбачав.
Вона хоче, щоб я був такий, яким я перестав бути.
Я мушу йти на тусу на складі.
Що надіти на склад увечері?
Короткі шорти, еспадрильї, без шкарпеток.
Не розумію, чого я погодився.
Вона так приємно пахне.
Ось чому.
Джулі пахне новою машиною.
Люблю запах нової машини.
Приємно. І огидно.
- Чому ти смієшся? - Бо я очікував такого розвитку подій.
Ти зашкарублий. Упертий гівнюк.
Свояк свояка бачить здалека.
Ця дівчина тобі на користь. Полегшує мені роботу.
Інколи всім треба влаштовувати струс.
Не хочу я ніяких струсів. Я люблю свій розпорядок.
Трак працює в обід і ввечері,
понеділок, вівторок, середа, четвер, пʼятниця, субота.
У неділю ні, лише бранч.
А коли ти сереш?
Я ж кажу: в неділю ввечері.
Тепер ти працюєш на мене. Ти підеш на вечірку.
Вважай це лакмусовим папірцем своїх здібностей.
Будь-хто може витримати будь-що один вечір.
Джулі тягала мене з собою на вечерю до подруги.
Там змушували роззуватися.
От збоченці.
Працювати на тебе не мед.
Ти зробив помилку. Впустив у життя каталізатор.
Нема нічого страшнішого, ніж коли людина, яку любиш,
висмикує тебе з зони комфорту.
Він сказав «ми» без моєї згоди.
- От курваль. - Ні.
- Ага, про мій травма-центр. - У тебе є травма-центр?
Ні, Ліз, це уявний травма-центр. Не тупи.
Після того Дня подяки я не можу розводити драму тільки тому, що панікую.
Знаєш що? Забери мій телефон,
щоб я з ним не порвала по телефону.
Іноді таке враження, що психотерапевт потрібен тобі.
Браяне, у мене є терапевт, я з нею зустрічаюся щотижня.
А в тебе є терапевт?
Був. Сказав, що мені вже не потрібна терапія.
Не вигадуй.
Треба зібрати коло найближчих і зайти в море, так би мовити.
Але не буквально в океан, як Деррік.
Це метафора, хай так буде.
Точно. Я зберу всіх, але без Алії.
Ліз, не грайся. Потрібне повне коло.
- Коло? Я хочу бути в колі. - Новини, мамо.
Людина, яка постійно критикує мою поставу, не в моєму колі.
Багато втрачаєш. І не сутулься.
Добре.
Знаєте що? Я впевнена, що цей хитрун навмисне сказав «ми».
- Почалося. - Знайшов лазівку для нападу
на Операцію «Не жени коників».
Диявольський план.
Він лихий прекрасний геній.
А знаєте що? Віддай телефон.
- Оцей? - Так, цей телефон.
Ні.
- Дай телефон. - Не дам.
Віддай.
- Ні. - Ліз, не давай!
Не віддавай!
Ліз, це не смішно. Віддай.
- Не віддавай. - Дай сюди телефон. Він мій!
- Ні, ні. - Дай сюди.
Не бігай у мене вдома.
Добре. Тому, хто перший знайде своє, дозволено піти.
Безумовно.
- Я знайшла фотки. - Зараза.
Я хочу піти, але мені тебе шкода.
Ти йди, я не пропаду.
Хіба що ти наполягаєш.
- Для мене це дуже важливо. - Добре. Я не проти.
Шукай щось із написом «Архів» чи якось так.
Добре.
Господи, тату. Це що... підводна рушниця?
Це давно було.
Твій тато покуштував абалона в суші-ресторані й так захопився,
що вирішив – зловить сам, пірнаючи біля Каталіни.
З рушницею, бо взяв собі в голову,
що на нього полює морський лев.
Ні, він його не вбив. Вони ще й подружилися.
Просто ти знаєш про тата більше, ніж я сама.
Ти практично мій усиновлений брат.
Аякже.
Якщо тобі від цього полегшає,
мій батько для мене теж загадка.
Його можна назвати емоційно недоступним.
Чудовий опис його хріновості.
Знаєш, що дивно? Я повна його протилежність.
Але останнім часом я шкодую, що такий привʼязаний до Еліс.
Вона поїде в коледж.
Мені важко вдавати, що мене це не вбиває.
Від тебе піде дочка і мій тато.
До речі, як ти даєш собі раду?
Нормально.
Все одно він буде неподалік.
Я зможу з ним консультуватися.
Попрошу познайомити з тим морським левом.
Його звати Джуліан.
Джиммі, я приїхала вмовляти тата переїхати в Коннектикут.
Он як? Удачі тобі.
Він погодився.
А ми мусили їхати на траку? Від нас пахне креветками.
І що?
Потанцюєш з голодним.
Подруга написала.
Ми у списку запрошених, але за 40 баксів з носа.
Тільки готівка.
Хто носить з собою готівку?
У тебе є, сумненький?
Прізвисько неприємне. Але я злидар, тому підходить.
Усе, хана.
Тут багато народу.
А хто не захоче кинути щось на зуб там, де є клуб?
Відкриваємо трак.
- Добре. - До роботи.
- Мій котик римує. Вперед. - Добре.
Заробляти.
Люди, привіт. Перед тим як пити текілу, треба перекусити.
Пол, дуже тобі дякую, що ти в моєму колі найближчих.
І одразу зазначу: в тебе гарна піжамка.
Ліз сказала, що я мушу прийти, бо є якийсь Орден наділених каменем.
Ого. Вона їх уже роздає направо й наліво?
Ти злишся, бо в тебе нема.
- Я лютую. - А що за орден?
Не переживай. У тебе не буде камінця.
Я й не хочу.
Захочеш.
Я хочу бути в колі.
- Хай займає моє місце. - Місцями не торгувати.
Мамо, залишайся.
Але не розказуй довгих нудних історій,
- яких ніхто не хоче чути. - Що?
- У неї тупі правила. - І не кажіть.
Гаразд. Деррік сказав мені «ми».
Тому треба його оцінити довгостроково.
Почнемо з пунктів «за».
Тиждень тому він приніс мені фрі з чилі й сиром, бо в мене були місячні.
Але я йому не казала, він сам вирахував.
Вирахував? Хіба в усіх жінок місячні не в один день?
Він серйозно?
Ось тобі «за». Чоловік, з яким ти зустрічаєшся,
нагадує мені чоловіка, з яким я познайомилася в 1969-му,
коли росла в Іллінойсі. Як там його звали?
Це одна з тих довгих нудних історій, про які ти попереджала?
О, чорт. Ти попав.
Вибачте. Продовжуйте.
Хто був в Іллінойсі?
- Ґері, так. Так його звали. Ґері. - Ґері?
Синку, він працював у банку.
А я з чеком підійшла до його віконечка
і попросила видати одиничками, бо люблю дивитись, як...
І як тобі це порівняно зі звичайними вечорами пʼятниці?
Мені? Це дуже класно.
Я намагався знову виходити в люди.
Твій тато дав мені добру пораду.
Ти радився про стосунки з моїм татом?
Невже не знайшлося якогось убивці чи пʼятирічної дитини?
І як успіхи?
- Одна жінка розплакалася за вечерею. - Це недобре.
Може, й добре, що я таке нещастя.
Тіа була практично бездоганна.
І все одно іноді було непросто.
Про складність стосунків мені можеш не розказувати.
Я дуже добре це знаю.
Та невже? Проблеми з Дейвом? Тато буде щасливий.
- Хочеш поговорити? - Ні, але ти спробував.
Як дочка психотерапевта, я бачу твій намір, але ми...
говоримо про тебе.
Схрестиш ноги й пильно дивитимешся?
Так. Я вчилася в найкращих.
Ну добре, так. Є... Є одна жінка.
Дивачка. Я з нею сміюся.
Здається, якраз для мене.
Просто, розумієш... Я вагаюся.
Ти коли-небудь перестанеш сам собі заважати?
Говориш як твій тато.
Наш тато.
Хотів би я мати одну легку романтичну мить.
Один поцілунок без ускладнень, щоб подолати найважче.
Це повернуло б мені надію.
На тлі грає пісня R.E.M. «Nightswimming».
Чомусь співаю її я.
Ти все продумав.
Я обдумував цю мить. Музику прикрутив оце щойно.
Джиммі, послухай мене. Я думаю, що все...
Чорт. Знайшов. Знайшов.
Реджинальд Шен.
- Я знайшов матеріали. - Так. Усе, забираймося звідси.
А мотиваційну промову закінчиш?
Аякже.
Джиммі, я думаю, в тебе все складеться.
Вибач. Це все. Я дико голодна.
Промова на трієчку.
Назбирали достатньо для пʼятьох.
- Супер. - Так!
Стоп. То що, сексу з викидайлом у мене не буде?
Співчуваю. Я знаю, ти хотіла.
Я все одно піду.
Ну все. Ходімо.
- Закривай лавочку. Ходімо. - У клуб.
- Чудово. - Тут ще є кілька клієнтів.
- Ви йдіть. - Ти що, не підеш?
- Чувак, не будь такий. - Ти теж іди.
Чудово. Бувай.
Ти оце серйозно?
Глянь на мою сукню.
Подумай, поки я пітна й танцюю.
Ти справді не підеш?
Просто я... У пʼятницю я працюю.
Так буде правильно.
Як хочеш.
- Ідемо всередину. - Чорт.
Тепер ми знаємо «за».
Переходимо до «проти».
Він складає всі додатки на телефоні в теку.
Я теж.
- А це про що? - Це маячня.
У Дерріка є «за», є «проти». У Дерріка гарна дупа.
- Булки. - Задок.
- Тугий і підкачаний. - Ми всі знаємо, чому ти боїшся.
Це вчорашній день.
Хамство. Мої страхи не вчорашній день.
А ще ніхто з вас не знає, чим я живу.
- Я знаю. Я. - Я знаю.
- Я твоя мама. - Я перша.
Я перший сказав. Ну кажи.
У тебе було дуже болюче розлучення, тому ти жахливо боїшся зобовʼязань.
Хоча були помʼякшувальні обставини.
- Він був наркоман. - Знаю. Я зустрічалася з ним після неї.
Знаю. Хотіла, щоб ти була змушена сказати це вголос.
А тепер ти надміру незалежна жінка
з алергією на чоловіків, яких не потрібно няньчити.
Тому ти приймаєш жахливі рішення: спати з Джиммі
і зіпсувати найважливішу дружбу, нічого мені не розказавши.
Забудь уже.
Джиммі був поганим вибором.
Дівко, я билася, щоб тебе сюди взяли.
Вибач.
- Я була проти тебе. - Знаю.
Не розводьте срач з цим колом.
Ти наче ждеш дозволу бути щасливою.
Киньмо мікрофон.
Я вас запросила не для того, щоб ви мене пісочили.
Ні. Але це маленький бонус.
Ми всі тут, бо ти впустила в життя каталізатор,
який змушує тебе приймати рішення.
А ти хочеш від нас вказівок, що робити.
Ми не вкажемо.
Я надіявся, ти чогось від мене за ці роки навчилася.
Що я завжди кажу про складний вибір?
Чи правильний вибір, ти взнаєш, коли його зробиш.
- Чудово. Вау. - Потужно.
Люди, затихніть. Мені треба подумати.
- Я хочу камінець. - Можеш помовчати?
Браяне, тихо. Я тебе чую.
- Ну. - Я не знав, що ти чуєш.
Не дуже людно?
Ні.
Як там гулянка?
Я не хотіла йти без тебе.
Що ти витворяєш?
Не знаю.
Провалив дурний лакмусовий тест, зіпсував стосунки
з дівчиною, яка пахне моїм улюбленим печивом.
Марісоль не розуміє.
Мій трак не просто вантажівка.
Це елемент структури й відчуття контролю.
І стабільності.
Тобто це трак структуроконтролестабільності?
Ти теж не розумієш.
Я почуваюся захищеним. Нарешті.
Памʼятаєш, як ти переїхав до нас і я лізла до тебе цілуватися?
То була ти?
Це було не тому, що ти привабливий.
Насправді ти мені зовні не подобався.
Дякую за інформацію.
Шон, з нами обома сталося щось жахливе.
Ми ховаємося від світу.
І слухай, я вдячна, що ми знайшли одне одного.
Але мені набридло ховатися.
Ти теж переставай.
Ти вважала мене красунчиком.
Я – ні.
А Марісоль вважає.
- Тату. - Я тут.
Ми вернулися.
Мене знов викрадали.
- Ліз. - Що?
Буває.
Ось що підбадьорить.
Матеріали у справі Реджинальда, сер.
Це вже ні до чого. Реджі дзвонив.
Він скористався моїм інструментом гамування тривоги.
Найкращим. Памʼятаєш?
Так. Авжеж, памʼятаю. Добре.
Ну, поздоровляю. Реджі молодець.
Наступного разу забери зі складу всі інші матеріали.
Почнеш їх оцифровувати.
Справді? Добре. Зроблю, Пол.
Помогти з пазлом? Я вмію складати небо.
Вибач, друже.
Даси поговорити з рідною дитиною?
- Добре. - Можна?
- Авжеж. Добре, Пол. - Так.
- Бувай. - Па-па, Джиммі.
Бувай, Пол. От гадство.
Смак не нагадує 45 доларів.
А оце...
на смак – наче квасоля за 40 центів, і я від неї в захваті.
Ми ледь не розбіглися, ти знав?
Справді?
Мене збентежив травма-центр.
Я ще не готова приймати таке рішення.
Але в одному своєму виборі я впевнена залізно...
- це ти. - Ого.
Мерло й рідкий сир тебе помʼякшили.
Замовкни. Справді.
До біса правила.
Можеш говорити зі мною про майбутнє.
- Подобається. - Мені теж.
Як я геніально обійшов Операцію «Не жени коників».
- Я так і знала. Ти хитрий гад. - Обвів круг пальця.
Таки так.
- Здоров. Заходь. - Це я.
Я там... стукала в парадні двері й побачила твою машину.
Так, я був у навушниках.
Хотів дочекатись Еліс. Вона на вечірці...
Я хотіла сказати...
ти заслуговуєш на подяку.
Ну, ти ж знаєш. Пол дуже особ...
Це не було схоже на сестринський поцілунок.
Джиммі, ми не родичі.
Справді.
Переклад субтитрів: Олена Любенко