Čia Metju. Palikite žinutę.
Labas, Metju. Čia vėl aš.
Aš labai, labai atsiprašau. Prašau, paskambink, kad pakalbėtume, gerai?
Aš myliu tave. Skambinsiu vėl po kelių valandų.
Ir kaip?
Tam berniukui tiek daug neskambinau nuo...
Po teisybei, niekada jam tiek neskambinau.
Visad elgdavausi išties šaltakraujiškai.
- Tikra tiesa. - Taip.
- Žinai, kas tave pralinksmins? - Kas?
Žiūrėk.
Žinau, kad džiūgauji. Bet pasistenk būt ramesnis.
Supratau.
- Labas rytas, balandėliai. - Labas, Di.
Ei, labas rytas.
Šią nuostabią dieną gali dar labiau praskaidrinti
tik švytinti mišri pora.
- Gerai. - Ne itin ramiai pavyko, taip?
- Kaip visada, mielasis. - Po velnių.
Graži diena, eime į paplūdimį.
Nagi, pabėk iš darbo su manim.
Aš negaliu.
Noriu gulėti ant patiesalo, o tu man sakytum, kokia aš graži.
Tada įtrintum mano užpakaliuką kremu.
Turiu eiti į darbą.
Liaukis pagaliau.
Per ilgai kartu gyvename.
Mes nuolat pabėgdavom iš darbo.
Pameni, kai pavogėm tavo draugo mašiną,
nuvažiavom į superprašmatnų restoraną,
o tada jis dalyvavo parade.
- Tai iš „Ferio Biulerio poilsio diena“. - Taip, po velnių.
Pažiūrėjom šį filmą ir taip padarėm.
Jis daugiau taip nesielgia. Šis Šonas yra tikras nuobodyla.
Sutirštinai spalvas, močiute.
Nematau, kad pati labai šėltum.
Aš tavo amžiaus būdamas
ko tik neveikdavau.
- Kas čia vyksta? - Einu į darbą.
- Myliu, mieloji. - Iki, mielasis.
- Man irgi metas. - Iki.
Pala, į koledžą jau įstojai.
Gal pabėk iš pamokų, eime gert margaritų?
Už tavęs sėdi mano tėtis.
- Kavos. - Girdžiu jus abi.
Šiandien rašom testą iš renesanso. Mano era.
Moksliukė!
Kas jiems negerai?
Aš irgi esu pavyzdys, kaip susimauti.
Aš irgi nusivylęs.
Nuėjau pas tavo rekomenduotą psichofarmakologą...
- Taip. - ...ir pasitariau dėl
- antidepresantų. - Puiku.
Taip pat minėjau, jog stengiuosi išjausti jausmus.
Taigi, vakar
leidau sau verkti, žiūrėdama vaizdo įrašą
apie liūtą, sutikusį keistą vyrą, kuris jį augino.
Didžiuojuosi tavimi.
Norėčiau pakalbėti dar sykį apie tai,
ką minėjai tą viktorinos vakarą.
Apie du draugus, kuriuos pasikvieti,
kai tau išties tampa sunku.
Ksanaksas ir raudonas vynas.
Smagus derinukas.
Taip, tik jie abu tarpusavy nedera.
Kaip aš ir mano draugė Vanesa šeštoje klasėje.
Negalėjom sėdėti kartu, nes nuolat ką nors pridirbdavom.
Nusivažiuodavom moksluose, būdavom paliktos po pamokų,
numaudavom Džadai Robinson kelnes.
- Kodėl? - Ji pati mūsų prašydavo.
Didžiuodavosi savo užpakaliu.
Noriu pasakyt, kad tai išties prastas derinys.
Vienišumas dar labiau įsitvirtina,
jei užsisklendi ir užsiimi savigyda.
Jei dar sykį norėsi tai daryti, Maja, skambink man. Gerai?
- Gerai. - Puiku.
- Nori žinoti, nuo ko aš ašaroju? - Nuo ko?
Kai žiūriu apie tą šmaikštų teisėją iš Ohajaus, kuris kalbasi su pažeidėjais
ir neverčia jų mokėti baudų, jei jų gyvenimas sunkus.
Taip.
Mano svajonėse jis – mano tėtis.
Ji kenčia gilią depresiją
ir užsiima savigyda, nes mano, kad jos draugai ją paliko.
Ir tai tave džiugina, nes esi sociopatė?
Mielasis, nes toks yra mano darbas.
Dieve, jaučiuosi kaip Bejoncė, sužinojusi, kad jai teks dainuoti solo.
- Taip. - Žinai, Polas išeina į pensiją,
o aš galvoju, gal man kada pavyks įkurti savo traumų centrą.
Pacientai ten
detoksikuotųsi, lankytų grupinę terapiją.
Žinau, čia tik svajonės, bet, po teisybei,
ši mintis mane kaip reikiant užveda.
- Taip? - Taip.
Padėdama žmonėms gydyti jų traumas, jauti šiurpuliuką ten apačioje?
Taip, lyg koja būtų nutirpusi, tik aplink dziundzę.
Taip.
Aš esu patyręs daugybę traumų.
Tamsių, tikrų juodaodiškų nelaimių.
Gerai.
Ką darai?
- Noriu, kad atsisėstum čia. - Galima kitaip...
- Tikrai? Padarykim. - Ne. Aš pats.
- Tikrai? Taip. - Taip, aš galiu. Ačiū už pastangas.
- Taip. Pasakok. - Taip.
Tai ilga istorija, bet vaikystėje mane buvo pagrobę.
Eina šikt, kaip jaudina.
Turim daug ką padaryt prieš tau išeinant į pensiją,
bet aš tau padėsiu.
Pacientų perdavimas, klientų įrašų tvarkymas,
poetiškai užbaigiant tavo nepriekaištingą karjerą.
O aš buvau priverstas prisidėti prie teisinės dalies.
Kadangi pastatas priklauso tau,
turi nuspręsti dėl draudimo tam atvejui,
jei Gabė su Džimiu toliau liks čia dirbti.
Arba galime įforminti nuosavybės mokesčių perdavimą.
Ar nuobodžiai kalbu?
Eikit šikt abu.
Klausyk, Meg atvyksta savaitgalį. Aš... Tai...
O Dieve, jau tie mergaičių tėveliai.
Galit papasakoti,
kaip užauginote stiprias moteris, kurios dievina savo tėčius,
bet ne tiek, kad susitikinėtų su seniais?
Nes, žinot, seni vyrai bjaurūs.
Nesupyk.
Ar kuris iš jūsų galėtų nuvežti mane į oro uostą pasitikti Meg?
Žinoma. Prašyk, ko tik nori.
Jei man teks važiuoti, aš išrinksiu muziką.
Tiek to.
Valžanai, pagaliau Supratome vienas kitą
„Mesjė mere“ Jums tiks kita grandinė
Kol dar nepratarei nė žodžio, Žaverai
Kol nesurakinai manęs Kaip vergo vėl
Paklausyk manęs Aš privalau kai ką padaryti
Ši moteris palieka Nelaimingą vaiką
Ir tik aš galiu jį užtart
Prašau malonės Man reikia tik trijų dienų
Tada aš grįšiu
Tarsiu žodį, tada sugrįšiu
Manai, aš proto netekau Juk ilgus metus tavęs ieškojau
Tokie kaip tu nesikeičia
Toks žmogus kaip tu
- Apie mane galvok ką tik nori - Tokie kaip tu nesikeičia
- Esu prisiekęs, tai mano pareiga - Tokie kaip tu nesikeičia
- Apie mano gyvenimą tu nieko nežinai - Ne, du keturi šeši nulis vienas
- Aš pavogiau tik duonos kąsnį - Mano pareiga
- Įspėju tave - Tu nieko nežinai
Žaverai!
- Gimiau kalėjime - Man niekas nesutrukdys
- Gimiau šalia padugnių kaip ir tu - Jei teks tave nudėti čia
- Aš irgi gimiau dugne - Padarysiu, ką privalau
Jūs čia viską išgalvojot?
- Taip. Išgalvojom. - Taip. Išgalvojom.
Polai, kiek sykių Džimis ašaringai su tavimi atsisveikino?
Žiauriai daug, blemba.
Aš netyčia, suprantat?
Tik šiuo metu kiekvienas atsisveikinimas būna pernelyg emocionalus.
Savąjį patausosiu tai akimirkai, kai iš tiesų išeisi.
Įspėju iš anksto,
kad tau reikės pasakyti, kaip labai mane myli
ir kokią teigiamą įtaką aš padariau tavo gyvenimui ir odos priežiūrai.
Tas kakavos sviestas neapsakomas.
Tavo rankų prisilietimas kaip 25-mečio.
Ei, vaike, gali padaryti man lentelę,
kurioje matyčiau, kam pereina mano pacientai?
No problemo. Prašyk, ko tik nori.
- Iki, bičiuliai. - Viso gero, Polai.
Jėzau.
Velnias.
„Prašyk, ko tik nori“?
Galiu suprast tavo poreikį būt visada pasirengusiam tarnauti
savo išeinančiam karaliui,
bet paklausyk manęs, kuri kur kas daugiau rūpinosi kitais,
nebus taip, kaip įsivaizduoji.
Gabe, aš per daug neprašau.
Tik šiuos kelis mėnesius noriu būti šalia jo, kad sugerčiau visą jo genialumą.
Galbūt kartu parašysime mokslinį darbą.
Tada labai norėčiau, kad paskutinę dieną jis pažvelgtų man į akis ir ištartų:
„Ačiū, Džimi, už tai, kad ir aš iš tavęs kai ko išmokau.“
Taip.
Seni žmonės puikiai moka du dalykus:
platint kompiuterinius virusus ir priimti viską, kaip duotybę.
Pavyzdžiui, mano mama šiuo metu yra mano namuose,
nes mano pasamdyta slaugė išvyko į atostogas su šeima.
Nė nepasitarusi su manim.
Grįžtu namo, o mano virtuvėje mama
kepa žuvį vilkėdama vien marškinėlius su apatiniais.
Žinai, kas bjauriausia?
Ar būna kas bjauriau už žuvį su apatiniais?
Tu nesulauksi padėkos, apie kurią svajoji.
Ar man palaukti kabinete?
Denai, sveikas, užeik, žmogau.
- Labas. - Labas, Gabe.
Pamėgink.
Labas, Gabe,
ką veiksi per šventes?
Kokias šventes?
Rinkis, kurią nori.
Dar patobulinsime pokalbio mezgimo įgūdžius, bet pradėjai puikiai.
- Ačiū. - Prašom.
Kam reikia Polo „ačiū“, kai turi Deno?
Žinau, užmokesčiui prašei taką,
bet pamaniau, jog bus nepatogu valgyti vaikštant,
todėl atnešiau tau tako formos plaukų segtuką.
Dievuliau, kaip miela.
Gerai, užskaitysiu.
O tu puikiai nusiteikusi.
Nė neįsivaizduoji.
Ir jei patikėsi man kokią tamsią problemą,
galiu sprogt iš džiaugsmo.
Manau, kad su manimi neįdomu.
Ne paslaptis, kodėl tapau tokia rūpestinga mini suaugusiąja, bet tai užtruko ilgai.
Kas, jei aš dabar tokia? Nuobodi.
Turiu tau gerą žinią.
Esi graži, todėl gali sau leisti pabūt truputį nuobodžia.
Dar geresnė žinia – tu nenuobodi.
Ir dar. Koledže galėsi save atrasti iš naujo.
Aš pirmame kurse turėjau raganos įvaizdį.
Ir kaip sekėsi?
Žiauriai gerai. Apsiaustas man nerealiai tinka.
Su raganų kultūra nenoriu tapatintis.
Matai, kokia aš apgailėtina?
Ne. To nepakęsiu, girdi?
Tu esi stipri. Todėl gali būti kuo tik nori.
Tik ištark „Velniop“ ir bandyk ką nors nauja.
Neaiškink man ką daryt, kale.
- Ne, atleisk, neįstengiu. - Ne, eksperimentuok toliau.
Gal mažiau griežtumo, daugiau lengvumo. Ar kokius akcentus išbandyk?
Labukas, aš Alisa. Malonu susipažinti.
Taip, bet sunku bus ištverti ketverius metus.
Tikrai manau, kad šį vakarą turėtum turėti laisvą.
Pažiūrėk, nerealus vakarėlis. Apleistam sandėly miesto centre, kietai.
Lažinuosi, ji apsirengs kaip tikra kekšė.
Būsim kietos.
- Man nepatinka jūsų draugystė. - Liaukis.
Negi nepašėlsim nė vieno sykio, kaip anksčiau?
Aš už. Kad ir kas būtų, aš pasirašau.
Man patinka ši tavo versija.
Nagi, biče.
Visi suprantam, kad nori laisvo vakaro.
Žinoma, kad jis nori laisvo vakaro.
Tavo dėka Chorchė nebeturi asmeninio gyvenimo, antros pusės.
Jam reikia panos.
Ar vaikino. Atleisk, nežinau, kurioje tu pusėje.
Dabar imčiau bet ką.
Nagi, Šonai, tik kartą. Pasakyk „Velniop“.
Velniop.
- Velniop. - Velniop.
Velniop.
Taip!
Parašiau Metju, norėdama papirkti jį kepsniais.
Gudru. Jis mėgsta mėsainius ir šonkaulius?
Jis mėgsta maišyti alkoholį ir ugnį.
Linksmas derinys.
Vakarėliams reikia įtampos.
Jis atrašė.
„Nespėsiu. Užimtas gėdingo šūdžiaus veikla.“
Dar labiau jo ilgiesi, nes jis tavo žodžius panaudojo prieš tave?
Pati jį to išmokiau.
- Kas? - Galėsim kepti po 20 min.
Judviem reikia vaiko.
Be jokios įžangos.
Džiugu, kad kas nors tai pasakė.
Jei nesusilauksit vaikelio, mūsų draugystė išseks po vienerių ar trejų metų.
Labai prašau, susilaukite.
Jūs rimtai? Liz, užčiaupk juos.
Atsakykit į klausimą.
Jums teks palaukti.
Mes su Gabe sutarėm apie santuoką ar vaikus nekalbėti
iki 2027 m. sausio 1 d.
Pavadinom tai operacija „Prilaikyk arklius“.
Gerbiu jūsų ribas.
- Subinlaižys. - Kam rūpi, ką tu galvoji?
Reikia ledų?
Ir vėl be įžangos.
Tu taupai žodžius ar ką?
Gabe, nori kartu?
Kuo toliau nuo šių įkyruolių.
Įtartinai ji išbėgo.
Ar jie užsiims seksu trise?
Kodėl manęs nepakvietė? Aš puikiai įsilieju į trijules.
Nuolat kalbu, todėl nebūna nejaukių akimirkų.
Mes likom trise.
- Nea. - Aš pavargęs.
Pajuokavau, negi neaišku?
- Mielasis, palik tai. - Baigiam temą.
Gerai, pasakysiu atvirai.
Šią ledainę reikia remontuoti.
Ji puikiai tiktų tavo traumos centrui.
Taip, čia prireiks darbo,
bet mano bičiulis nekilnojamojo turto agentas pasiūlys gerą sandorį.
Taip, čia tylu, erdvu, beveik be vaiduoklių.
Tu kvailas.
Čia tobula vieta, bet tai tik svajonė.
Taip, nebūtinai.
Sakau tau, galiu surast investuotojų.
Mums tai pavyktų.
Susitiksiu su tais kitais terapeutais.
Bet netikiu, kad rasiu geresnių už tave.
Nerasi, bet viskas tau bus gerai.
Pažadu tau.
Turime viešnią.
Sveika, širdele. Nežinojau, kad ateisi.
Aš renku jai puodelį arbatai.
O aš padedu mobilųjį ir apkabinu savo dukterį,
galiu ir toliau įvardinti, ką veikiu.
Tėti, man reikia paslaugos.
Taip?
Deivas pamiršo paimti nuotraukų Meisono šeimos medžio projektui,
kas absoliučiai nestebina.
Aš skirčiausi.
Kaip laikrodis.
Gal galėtume nueiti į tavo sandėlį paieškoti senų šeimos nuotraukų?
Manęs laukia pacientas.
- Jūsų arbata, ponia. - Ačiū.
- Džimi? Baigei darbą? - Taip?
Taip, baigiau tavo lentelę
ir ketinu eiti pas Liz kepsnių. Norit kartu?
Nė už ką. Padaryk man paslaugą.
Nueik su Meg į mano sandėliuką ir paieškok mano senų Redžio užrašų.
Jis nervinasi dėl mano išėjimo, nes esu itin geras savo srities specialistas.
Noriu jam parodyti jo pažangą.
Tėti, aš galiu paimt tuos užrašus.
Ne. Tegu Džimis tai padaro.
Galite eiti kartu.
- Parodė tiesiai man į veidą. - Mačiau.
Nes aš jam patinku.
Sakiau, žmogau. Aš tai žinojau.
Ji nori, kad tapčiau tuo, kuo nebesu.
Turiu eiti į kažkokį vakarėlį sandėlyje.
Ką iš viso vilktis į vakarėlį sandėlyje?
Šortus, espadriles, be kojinių.
Nesuprantu, kodėl iš viso sutikau.
Ji taip skaniai kvepia.
Štai kodėl.
Džulė kvepia kaip nauja mašina.
Dievinu naujos mašinos kvapą.
Labai miela. Man tai nepatinka.
- Ko čia juokiesi? - Nes tikėjausi, jog tai nutiks.
Esi prisirišęs prie senų įpročių. Užsispyręs šūdžius.
Toks tokį pažįsta.
Man patinka tos merginos įtaka tau. Man mažiau darbo.
Visiems kai kada reikia sukrėtimo.
Velniop sukrėtimus, žmogau. Man patinka mano darbotvarkė.
Savo sunkvežimį atidarau pietums ir vakarienei
kasdien nuo pirmadienio iki šeštadienio.
Išskyrus sekmadienį, nes tada tik vėlyvieji pusryčiai.
Tai kada spėji pašikt?
Ką tik sakiau – sekmadienio vakarais.
Klausyk, dabar tu dirbi man. Tu eisi į tą vakarėlį.
Bus tau kaip lakmuso testas, kuris parodo, ką sugebi.
Bet kas gali ištverti vieną vakarą.
Džulė privertė mane eiti pas jos draugę vakarienės.
Tuose namuose jie neavi batų.
Sušikti iškrypėliai.
Man nepatinka dirbti tau.
Tu susimovei. Įsileidai į savo gyvenimą katalizatorių.
Nieko nėr baisiau, kai tau brangus žmogus
išspiria tave iš komforto zonos.
Jis prakalbo apie „mus abu“ be mano sutikimo.
- Šunsnukis. - Ne.
- Apie mano traumų centrą. - Pala, turi traumų centrą?
Ne, Liz, tai įsivaizduojamas traumų centras. Negaudyk varnų.
Po tos Padėkos dienos nebenoriu dramų, nes aš panikuoju.
Žinot, ką? Paimkite mano telefoną,
kad netyčia neišsiskirčiau su juo telefonu.
Žinai, kartais atrodo, kad tau reikia terapeuto.
Brajanai, aš ją turiu, vaikštau pas ją kas savaitę, aišku?
Ar tu turi terapeutą?
Turėjau, bet jis pasakė, kad man jau nebereikia.
To niekada nebuvo.
Taigi, turiu sukviesti savo vidinį ratą ir „panirt į jūrą“ su šia tema.
Bet ne į tikrą jūrą, kaip Derikas daro.
Tai turėjo būti metafora visada.
Tikra tiesa. Sukviesiu visus, išskyrus Aliją.
Liz, nežaisk su manim. Man reikalingas visas ratas.
- Ratas? Aš irgi noriu į ratą. - Staigmena, mama.
Tie, kurie kritikuoja mano laikyseną, nepatenka į šį ratą.
Daug prarandi. Ir nesikūprink.
Gerai.
Žinote, manau, tas gudruolis apie „mus kartu“ užsiminė tyčia.
- Ir vėl. - Jis aptiko spragą,
kad užsipultų operaciją „Prilaikyk arklius“.
Tai šėtoniška.
Tas gražuolis yra tikras blogis.
Žinote, ką? Paduokit mano telefoną.
- Šitą? - Taip, šitą.
Ne.
- Atiduok telefoną. - Ne.
Atiduok man mano telefoną.
- Ne. - Neatiduok, Liz!
Neatiduok jo jai!
Liz, tai nejuokinga. Atiduok telefoną.
- Neduok! - Atiduok. Liz, atiduok telefoną!
- Ne. - Atiduok telefoną.
Mano namuose bėgiot negalima.
Gerai. Tas, kas pirmas randa savo daiktą, gali išeiti.
Žinoma.
- Aš radau savo nuotraukas. - Blemba.
Norėčiau išeiti, bet man gaila tavęs.
Neverta. Man viskas bus gerai.
Nebent primygtinai prašaisi.
- Tai man labai svarbu. - Gerai. Puiku.
Ieškok visko, ant ko būtų užrašyta „Pacientų užrašai“, nežinau.
Gerai.
Jėzau, tėti. Ar čia žeberklinis ginklas?
Taip, jis labai senas.
Kartą tavo tėčiui suši restorane labai patiko abalonai,
todėl nusprendė pats jų pasigauti nardydamas šalia Katalinos.
Šis ginklas buvo skirtas tokiam
jūrų liūtui, kuris, anot jo, buvo priešiškai nusiteikęs.
Ne. Jis jo neužmušė. Jie susidraugavo.
Ne, tu apie mano tėvą žinai daugiau nei aš.
Praktiškai esi mano įvaikintas brolis.
Taip.
Jei tau nuo to palengvės,
mano tėvas man irgi yra paslaptis.
Kai kas pavadintų jį emociškai neprieinamu.
Kaip švelniai pasakei tai, jog jis buvo blogas.
Bet keista tai, jog aš tapau absoliučia jo priešingybe.
Bet pastaruoju metu jaučiu, jog pernelyg stipriai prisirišau prie Alisos.
Netrukus ji išvyks į koledžą.
Ir man sunku apsimetinėti, jog tai manęs nežudo.
Tavo duktė išvyksta, mano tėtis – taip pat.
Beje, kaip su tuo dorojiesi?
Gerai.
Jis vis tiek gyvens netoliese.
Galėsiu klausti jo patarimo.
Gal jis mane supažindins su jūrų liūtu.
Jis vardu Džulijanas.
Džimi, atvykau čia norėdama įkalbėti tėtį išvykti pas mus į Konektikutą.
Taip? Sėkmės.
Jis sutiko.
Ar būtina buvo važiuoti sunkvežimiu? Kvepiame krevetėmis.
Na ir kas?
Tada šokit su išalkusiais.
Taip. Draugė parašė.
Mus įrašė į sąrašą, bet teks mokėti po 40 dol.
Ir tik grynaisiais.
Kas dabar nešiojasi grynuosius?
Turi babkių, liūdnaveidi?
Nekokia pravardė, bet esu supervargšas, taigi, ji tinka.
Tada mums šakės.
Aplink daug žmonių.
O tam, kad gerai pašėltum, turi gerai užkąsti.
Atidarykime sunkvežimį.
- Gerai. - Pirmyn.
- Mano mielasis rimuoja. Varom. - Gerai.
Užsidirbkim pinigų.
Sveikučiai. Siūlau užkąsti prieš geriant tekilą.
Polai, labai ačiū, kad atėjai į mano vidinį ratą.
Turiu pasakyt, šauni pižama.
Liz sakė, kad būtinai turiu ateiti dėl kažkokių Akmens įžadų.
Ji ėmė dalinti juos kam papuola?
Tu pyksti, nes tu negavai.
- Žiauriai pykstu. - Kokie dar įžadai?
Nesijaudink, akmens tu negausi.
O kam man akmuo?
Pamatysi.
Aš irgi noriu į ratą.
- Ji gali sėsti į mano vietą. - Jokių mainų.
Mama, gali likti.
Bet nė nemėgink pradėt pasakoti tų savo ilgų istorijų,
- kurių niekas nenori girdėti. - Ką?
- Jos taisyklės kvailos. - Tai jau tikrai.
Taigi. Derikas prakalbo apie „mus kartu“.
Todėl turiu įvertinti jį ilgajam laikotarpiui.
Pradėkime nuo jo pliusų.
Aną savaitę jis parnešė man aštrių bulvyčių, nes man buvo mėnesinės.
Bet ne todėl, kad aš jam tai pasakiau, o jis pats paskaičiavo.
Paskaičiavo? Argi visoms moterims mėnesinės ne tuo pačiu metu?
Jis rimtai?
Dar vienas pliusas. Šis tavo jaunuolis
man primena vyruką, su kuriuo susipažinom 1969-ais,
kai gyvenau Ilinojuje. Koks ten jo vardas?
Ar tai viena tų nuobodžių ilgų istorijų?
Šūdas. Dabar gausi.
Atsiprašau. Tęskite.
Tai kas ten buvo Ilinojuje?
- Garis, taip. Toks buvo vardas. Garis. - Garis?
Dirbo banke, žinok, vaikeli.
Man reikėjo išsigryninti čekį, taigi, nuėjau pas jį
ir paprašiau po vieną dolerį, kad matyčiau, kaip jis...
Ar tavo penktadienių vakarai dažnai būna tokie?
Mano? Geri jie būna.
Taip. Aš bandau žmonėtis po truputį.
Tavo tėtis davė man gerų patarimų, beje.
Mano tėtis patarinėjo apie santykius?
Negalėjai paklaust žmogžudžio ar penkiamečio?
Ir kaip sekasi?
- Neseniai restorane pravirkdžiau moterį. - Negerai.
Gal ir gerai, jog aš toks nevykėlis.
Noriu pasakyt, kad Tija buvo kone tobula.
Ir vis tiek kartais būdavo sunku.
Taip, neturi man sakyti, kad santykiai – sunkus dalykas.
Pernelyg gerai tai žinau.
Tikrai? Problemos su Deivu? Tavo tėtis apsidžiaugs.
- Nori apie tai pakalbėti? - Ne. Puikiai išsisukinėji.
Kaip terapeuto duktė, matau, ką darai, bet mes
kalbame apie tave.
Užsimesi koją ant kojos ir spoksosi į mane?
Taip. Mokiausi iš geriausiųjų.
Tiek to, gerai. Yra viena moteris.
Labai keista. Prajuokina mane.
Atrodo, kad man tokia tiktų.
Tiesiog, žinai... Aš nežinau.
Ar kada liausiesi sau trukdęs?
Dabar kalbi kaip tavo tėtis.
Mūsų tėtis.
Norėčiau patirti nors vieną lengvą romantinę akimirką.
Vieną nesudėtingą bučinį, kad sugebėčiau perlipt per save.
Kad vėl įsižiebtų viltis.
Galbūt fone skambant R.E.M. „Nightswimming“.
Ir man ją dainuojant kažkodėl.
Ne sykį apie tai galvojai.
Galvojau apie akimirką. O apie muziką pagalvojau tik dabar.
Paklausyk manęs, Džimi. Manau, kad viskas...
O, šūdas. Radau juos. Radau.
Redžinaldas Čenas.
- Radau prakeiktus užrašus. - Taip. Eime iš čia.
Nenori užbaigti savo motyvuojančios kalbos?
Žinoma.
Manau, viskas tau bus gerai, Džimi.
Atleisk. Tai viskas. Žiauriai išalkau.
Neypatinga kalba.
Gerai. Surinkom visiems penkiems.
- Geras. - Taip!
Pala. Tai man neteks kabinti apsauginio?
O Dieve, man labai gaila, žinau, tu labai to laukei.
Vis tiek kabinsiu.
Gerai. Eime.
- Baigiam darbą. Vamanos. - Varom.
- Geras. - Ne, čia dar laukia keli žmonės.
- Jūs eikite. - Pala, neisi?
- Biče, eime. Nestabdyk. - Tu irgi gali eiti.
Puiku. Iki.
Ei, tu čia rimtai?
Pažiūrėk į mano suknelę.
Pagalvok, kaip aš šoku visa suprakaitavusi.
Liaukis, negi tikrai neisi?
Aš tik dirbu penktadieniais.
Taip teisinga.
Kaip nori.
- Nagi, eime. - Šūdas.
Gerai. Žinom pliusus.
Einam prie minusų.
Visas telefono programėles jis laiko segtuvuose.
Aš irgi.
- Ką tai reiškia? - Klausyk, tai nesąmonė.
Derikas turi pliusų ir turi minusų. Derikas turi gerą subinę.
- Riešutėlis. - Bandelė.
- Stangrią ir kietą. - Mes suprantam, kodėl bijai.
Tai sena žinia.
Kaip grubu. Mano baimės nėra sena žinia.
Be to, niekas jūsų nežino, kas mane daro manimi.
- Aš žinau. Taip. Žinau. - Aš žinau.
- Aš tavo mama. - Tik leisk pasakyti.
Aš pirmas. Gerai. Kalbėk.
Patyrei labai skausmingas skyrybas, todėl bijai įsipareigojimo.
Nors buvo pateisinamos priežastys.
- Jis buvo narkomanas. - Žinau, aš buvau jo pana po jos.
Žinau. Tik norėjau, kad pati garsiai tai pasakytum.
Dabar esi pernelyg nepriklausoma moteris,
alergiška vyrams, kuriems nereikia globos.
Todėl darai klaidas, pvz., susidedi su Džimiu
ir gadini santykius su svarbiausiu draugu, nes man nepasakai.
Pamiršk tai pagaliau.
Taip. Džimis buvo blogas sprendimas.
O aš kovojau, kad tave įleistų į šį ratą.
Atleisk.
- Aš nenorėjau, kad ateitum. - Žinau.
Gerai, klausykit. Pakaks šitų nesąmonių su ratu.
Lyg lauktum leidimo būti laiminga.
Metam kartu mikrofonus.
Bet aš jus čia pakviečiau ne kritikuoti manęs.
Ne. Tai tik priedas.
Mes čia todėl, kad tu įsileidai į savo gyvenimą katalizatorių,
kuris verčia tave priimti sprendimus.
Ir nori, kad mes tau pasakytume, ką daryti.
Mes negalime.
Tikėjausi, kad išmokai iš manęs nors kiek per šiuos metus.
Ką aš sakau apie sunkius sprendimus?
Geras sprendimas ar blogas sužinosi tik jį priėmusi.
- Geras. - Jėga.
Gerai, visi patylėkite. Turiu pagalvoti.
- Aš noriu akmens. - Gali patylėti?
Brajanai, tylėk. Aš tave girdžiu.
- Velnias. - Nemaniau, kad girdėsi mane.
Ne itin daug pirkėjų.
Nea.
Kaip vakarėlis?
Aš nenorėjau ten eiti be tavęs.
Ką čia išsidirbinėji?
Nežinau.
Neišlaikiau lakmuso testo su mergina,
kuri kvepia kaip mano mėgstamiausi sausainiai.
Marisol nesupranta.
Mano sunkvežimis man ne tik sunkvežimis.
Jis man suteikia struktūrą, kontrolės jausmą.
Ir stabilumą.
Taigi, tai struktūros, kontrolės ir stabilumo sunkvežimis?
Ne, tu irgi nesupranti.
Dabar jaučiuosi saugiai. Pagaliau.
Pameni, kai pas mus apsigyvenai, ir aš bandžiau tave pabučiuoti?
Ten buvai tu?
Padariau tai ne dėl to, kad tu man patikai.
Tu man visai nepatikai, beje.
Ačiū, kad pranešei.
Šonai, mes abu išgyvenom siaubingus dalykus.
Mes slapstėmės nuo pasaulio.
Ir aš dėkinga, jog radom vienas kitą.
Bet aš daugiau nebesislėpsiu, blemba.
Ir tau patarčiau.
Aš tau buvau gražus.
Tikrai ne.
Užtat esi gražus Marisol.
- Labas, tėti. - Labas.
Mes grįžom.
Mane ir vėl buvo pagrobę.
- Liz. - Ką?
Taip nutinka.
Tai tave pradžiugins.
Jūsų užrašai apie Redžinaldą, pone.
Nebereikia. Redžis skambino.
Jis pasinaudojo vienu mano metodu savo nerimui nuslopinti.
Aš geriausias, pameni?
Taip, taip. Žinoma, kad pamenu. Puiku.
Sveikinu. Redžiui pasisekė.
Kitą kartą nuėjęs į mano sandėliuką, prigriebk visus užrašus.
Juos reikia suskaitmeninti.
Man? Gerai. Bus padaryta, Polai.
Gal padėti su dėlione? Puikiai dėlioju dangų.
Atleisk, bičiuli.
Leisk man pabūti su savo tikruoju vaiku.
- Gerai, taip. - Galima?
- Gerai. Žinoma, Polai. - Taip.
- Iki. - Iki, Džimi.
Viso gero, Polai. Prakeikimas.
Neatrodo, kad jo skonis būtų kaip už 45 dol.
O štai šito...
skonis kaip už 40 centus, ir man žiauriai skanu.
Šiandien mes vos neišsiskyrėm.
Rimtai?
Tas traumų centras mane pribloškė.
Klausyk, aš dar nesu pasiruošusi dėl jo apsispręsti.
Bet dėl ko tikrai neabejoju dabar,
tai tu.
Nuo „Merlot“ ir skysto sūrio tu minkštėji.
Tylėk. Rimtai.
Velniop taisykles.
Gali kalbėti su manim apie mūsų ateitį bet kada.
- Man tai patinka. - Man irgi.
Genialiai apėjau operaciją „Prilaikyk arklius“.
- Taip ir žinojau. Apgavikas. - Įkliuvai.
Tikrai.
- Labas. Užeik. - Labas.
Aš beldžiausi į pagrindines duris, bet pamačiau tavo mašiną.
Taip, aš buvau su ausinėmis.
Laukiu Alisos. Ji vakarėly, taigi...
Norėjau pasakyti,
kad tu vertas padėkos.
Supranti. Polas yra...
Tai nepanašu į brolio ir sesers bučinį.
Mes ne giminės, Džimi.
Taip.
Išvertė Egidija Namavičė