Матю е, оставете съобщение.
Матю, пак съм аз.
Безкрайно много съжалявам. Моля те, обади ми се да поговорим.
Обичам те. Ще звънна пак след няколко часа.
- Свърза ли се? - Не съм преследвала така момче от...
Всъщност никога не съм преследвала момче.
- Винаги съм била готина. - Така си е.
Знаеш ли какво ще те разведри?
Гледай.
- Знам, че си във възторг, но се овладей. - Не се бой.
- Добро утро, влюбени гълъбчета. - Здравейте, как сте?
Денят става още по-прекрасен, когато видиш щастлива междурасова двойка.
- Хубаво. - Прекалих ли?
Както винаги.
Времето е хубаво, да отидем на плажа.
- Хайде де, избягай с мен. - Не мога.
Искам да ми казваш колко съм красива и да ми мажеш дупето с крем.
На работа съм. Стига де!
Сраснали сме се.
Навремето все се скатавахме.
Помниш ли как свихме колата на твоя приятел
и отидохме в онзи лъскав ресторант, а после той беше на парад?
- Това е "Почивният ден на Ферис Бюлър". - Да.
Видяхме го там и го приложихме.
Но вече не е същото, Шон е станал сухар.
Нещо пресоли манджата, бабче. Ти да не би да купонясваш?
Аз поне на твоята възраст вършех какви ли не щуротии.
- Какво става? - Отивам на работа.
- Обичам те. - Чао, скъпи.
- Тръгвам. - Чао.
Чакай! Вече си приета в колежа.
- Смени ученето с коктейл. - Баща ми е зад теб.
- С кафе. - Чувам и двете ви.
Днес имам контролно за Ренесанса. Падам си по него.
Зубърка!
- Какво им става? - Давах им светъл пример като издънка.
И аз съм разочарован.
Срещнах се с психофармаколога, който ми препоръча.
- Може да мина на антидепресанти. - Хубаво.
Споменах, че с теб работим върху изразяването на чувствата.
Вчера се разревах на видео за лъв, който прегръща гледача си.
Гордея се с теб.
Бих искала да поговорим отново за нещо, което спомена на викторината.
За двамата ти приятели, с които се виждаш, когато си потисната.
Ксанакс и Зинфандел.
- Харесвам Ксани и Зини. - Те обаче не бива да другаруват.
Като мен и Ванеса в шести клас.
Сложеха ли ни на един чин, ставаше страшно.
Трупахме двойки, забележки и смъквахме гащите на Джейда.
- Защо? - По нейна молба, харесваше дупето си.
Мисълта ми е, че онези двамата са лоша комбинация.
Самотата само се задълбочава, ако се изолираш и самолекуваш.
Ако усетиш, че става така, обади ми се, чуваш ли?
- Добре. - Хубаво.
- Знаеш ли аз на какво рева? - Кажи.
На онази строг съдия от Охайо, който разпитва ответниците
и им прощава, ако са закъсали.
Да.
Де да имах такъв баща!
Тя самолекуваше депресията си с хапчета, понеже приятелите й са я зарязали.
- И това те радва, защото си социопат? - Защото това ми е работата.
Чувствам се като Бионсе, преди да стане солов артист.
Пол се пенсионира.
Дали пък някой ден не бих могла да отворя мой психотравматичен център?
Място, където хората да се отърсват от грижите с групова терапия.
Знам, че са просто мечти, но да ти кажа,
дори мисълта за това ме възбужда.
Така ли? Значи преодоляването на травми ти пали фитила?
Да, като да ти изтръпне кракът, обаче откъм чатала.
Аз имам какви ли не травми.
Мрачни, чернокожи истории.
- Хубаво. - Какво правиш?
- Качвам те на тезгяха. - Не е нужно, мога и сам.
- Сигурен ли си? - Да, малко тренировка.
Добре, разкажи ми повече.
- Дълга история, като малък ме издирваха. - Леле, колко секси.
Много работа ни чака, преди да съблечеш спортния екип.
Разчитай на мен. Пренасочване на пациенти, документация...
Поетичен завършек на една съвършена кариера.
А аз бях принуден да помагам с правните аспекти.
Тъй като сградата е твоя, трябва да сключиш застраховка,
в случай че Габи и Джими още работят там.
Другият вариант е прехвърляне.
- Досаждам ли? - Много.
Майната ви.
- Мег ще идва за уикенда, та... - Всички имаме дъщери.
Предлагам да обсъдим как се отглеждат силни жени, които боготворят бащите си,
но не дотам, че да ходят със старци.
Старците са гнусни, без да се засягате.
Кой ще ме закара до летището да посрещна Мег?
На твое разположение съм.
- Ако дойда, аз избирам музиката. - Добре де.
Валжан, най-сетне сме очи в очи.
Кмете, май медальона си сменил.
Преди да продължиш, Жавер,
преди пак в пранги да ме оковеш,
добре ме чуй, налага се да свърша нещо.
Ей таз жена оставя страдащо дете.
То друг си няма под това небе.
Имай милост, три дни ми отпусни.
После ще се върна, честна дума.
Да не съм луд? Преследвах те с години.
Такива като теб не се променят.
Какъвто си...
- Грешиш. - Такъв ще си останеш.
- Аз имам дълг. - Един и същ.
- За мен не знаеш нищо. - Номер 24601.
- Откраднах само хляб. - Не знаеш нищо за...
Жавер!
- В затвора съм роден. - Готов съм аз дори да те убия!
- Бил съм угнетен. - И не го крия!
- Сега ли си го измислихте? - Да, измислихме си го.
Пол, Джими колко пъти досега се сбогува с теб?
- Твърде много. - Не е нарочно.
Просто всеки път се получава прекалено емоционално.
Аз ще си го оставя за накрая.
Но да знаеш, че държа да ми кажеш колко ме обичаш
и как съм ти повлияла в грижата за кожата.
- Кокосовото масло ми е любимо. - Ръцете ти са меки.
Ще ми направиш ли таблица, за да следя при кого отиват пациентите ми?
Няма проблем, за теб винаги.
- Чао. - Довиждане, Пол.
- Господи. - По дяволите!
"За теб винаги"?
Почти мога да разбера благоговението ти пред краля,
но понеже много съм се раздавала, един съвет - ще ти излезе през носа.
Габ, не очаквам кой знае колко.
Искам само през останалите месеци да попивам гения му.
Може да напишем и трактат.
А на последния ден да ме погледне право в очите и да каже:
"Благодаря, Джими, и аз се поучих от теб".
Виж сега, старите хора много ги бива в две неща -
да заразяват компютри и да командорят.
Майка ми например сега е при мен,
защото сестрата, която й наех, заминала на почивка.
Дори не ме попита. Прибрах се и я заварих в кухнята.
Пържеше риба по тениска и гащи.
- И знаеш ли най-гадното? - Не са ли гащите?
Не се надявай той да ти благодари.
В кабинета ти ли да изчакам?
Дан, здравей, заповядай.
- Здрасти. - Габи.
Давай.
Габи...
- Къде ще си по празниците? - Кои празници?
Които и да е.
Има още какво да се желае, но добре подхвана разговора.
- Благодаря. - Моля.
Защо ми е благодарност от Пол, когато имам от Дан?
Каза, че искаш да ти плащам в тако, но щяхме да се накапем,
та ти донесох тази тако шнола.
Боже, много е сладка. Приема се.
- В страхотно настроение си. - Представа си нямаш.
Ако ми споделиш някоя мрачна тайна, ще се пръсна от кеф.
Скучна съм.
Ясно е защо се превърнах в предпазлив минивъзрастен, но мина време.
Ами ако вече съм си такава, скучна?
Секси си, можеш да си позволиш да си малко скучна.
Освен това не си скучна.
А и в колежа ще преоткриеш себе си.
- Първата година го играех вещица. - И как беше?
Жестоко, изглеждам суперяко с наметало.
Вещерството не е за мен. Виждаш ли колко съм смотана?
Не, няма да търпя такива изказвания.
Ти си силна. Можеш да бъдеш каквато поискаш.
Просто казваш "майната му" и се пробваш.
Не ми давай тон в живота!
- Не, не мога. - Експериментирай още.
Бъди по-бъбрива. Владееш ли акценти?
Аз съм Алис, приятно ми е.
Трудно ще говориш така четири години.
Трябва да си освободиш вечерта.
Купонът ще е як! Ще бъде в един готин склад в центъра.
И бас ловя, че тя ще е здраво разголена. Ще умрем от студ!
- Не искам да другарувате. - Хайде де!
Защо не дойдеш една вечер да се забавляваме като преди?
Навита съм за каквото и да е.
Адски ми харесваш такава.
- Хайде бе, върви. - Нали ти искаше свободна вечер?
Много ясно! Заради теб Хорхе няма личен живот и гадже.
Трябва да забърше някоя. Или някой. Не ти знам уклона.
Вече на всичко съм навит.
Хайде, Шон, само този път. Да кажем "майната му".
Майната му.
- Майната му. - Майната му.
Майната му, майната му, майната му.
Майната му.
Писах на Матю, опитах се да го подмамя с барбекю.
- Хитро. Значи обича мръвки? - Обича да съчетава алкохола с огън.
- Забавна комбинация. - Иначе купонът е скучен.
Вижте какво ми отговори.
"Нямам време, зает съм да бъда кретен."
Още повече ли ти домъчня, понеже обръща думите ти срещу теб?
Аз съм го учила.
- Какво става? - На скарата й трябват 20 минутки.
- Трябва да си направите бебе. - Застреля ме, увод няма ли?
Добре че го каза. Иначе приятелството ни до три години ще се разпадне.
- Ще вземете ли мерки? - Сериозно ли? Лиз, кажи им да спрат.
- Отговорете на въпроса. - Ще почакате.
С Габи сме се разбрали да не обсъждаме сватби и бебета
до 1 януари 2027 г.
- Викаме му операция "Задръж". - Няма да ви се меся.
- Подлизурко. - Ако щеш.
- Трябва да купим сладолед. - Пак нямаше увод!
Думите си ли пестиш?
- Габи, идваш ли? - Да, отърви ме от нахалниците.
Доста подозрително се измъкнаха.
Тройка ли ще правят? Защо не ме поканиха? Аз ги умея тройките.
- Дрънкам, за да не става конфузно. - Тук сме трима.
- Не... - Уморен съм.
Шегувах се.
- Спри се. - Казах вече.
Ама че западнал сладоледен салон.
Идеално място за твоя център.
За ремонт е, но един мой приятел брокер ще ти го даде евтино.
Тихо и просторно място, почти без духове.
Стига де. Идеално е, но това е просто мечта.
Не е нужно да остава мечта.
Мога да намеря инвеститори. И да го осъществим заедно.
Ще се срещна с въпросните терапевти, но надали могат да се мерят с теб.
Така си е, но ще свършат работа. Със сигурност.
- Имаме гост. - Миличка, не знаех, че ще дойдеш.
Тъкмо вадя чаша да й правя чай.
Аз пък оставям телефона и прегръщам дъщеря си.
Но не държа да ти описвам всяко свое действие.
- Татко, ще те помоля нещо. - Кажи.
Дейв забравил да вземе снимки за проекта на Мейсън с фамилното дърво.
- Зарязвай го тоя. - Не пропуска.
Както и да е, може ли да потърсим стари семейни снимки в твоя склад?
Имам друг пациент.
- Чаят. - Благодаря.
Джими, ти свърши ли за днес?
Да, готов съм с твоята таблица и ще ходя у Лиз на барбекю, елате и вие.
Не, мерси. Направи ми една услуга.
Отиди до склада с Мег и ми донеси старите бележки за Реджи.
Пенсионирането ми го притеснява, понеже съм върхът.
Искам да му покажа откъде тръгна.
Татко, и аз мога да донеса записките.
Не, възлагам го на Джими. Идете заедно.
- Посочи ме в лицето. - Видях.
Понеже ме харесва.
Казах ти вече. Тя иска да съм такъв, какъвто вече не съм.
Настоява да отида на купон в склад. Как изобщо трябва да съм облечен?
С шорти и еспадрили на бос крак.
Дори не знам защо се съгласих.
- Но тя ухае толкова хубаво. - Ето причината.
Джули ухае на нова кола.
- Обичам аромата на нова кола. - Супер е. Направо не се търпи!
- Защо се хилиш? - Защото се надявах да стане така.
- Ти си неподатливо, упорито копеле. - Ти пък щото не си.
Харесва ми как ти влияе това момиче, улеснява ме.
Всеки понякога има нужда от разтърсване.
Не искам никой да ме разтърсва, харесвам си графика.
Отварям караваната по обед и вечер от понеделник до събота,
а в неделя - за късна закуска.
- И кога сереш? - Казах ти, в неделя вечер.
Виж какво, работиш за мен, ще отидеш на купона.
Ще е като тест, за да видиш на какво си способен.
Всеки може да изтърпи нещо за една вечер.
Джули ме замъкна на вечеря у своя приятелка.
Трябваше да се събуем пред вратата. Шантава работа.
- Не ми харесва да работя за теб. - Сбърка, вкара катализатор в живота си.
Много е страшно човек, на когото държиш,
да те изтръгне от зоната ти на комфорт.
Той ми се набърка, без да ме пита.
- Гад! - Стига бе.
- За психотравматичния ми център. - Имаш такъв?
Не, Лиз, въображаем е, влез в час.
Достатъчно е стресиращо около Деня на благодарността.
Вземи ми телефона, иначе току-виж му бия шута.
Май ти трябва да ходиш на терапия.
Ходя, всяка седмица отработваме импулсивността ми.
- Ти имаш ли терапевт? - Имах, но каза, че вече не ми е нужен.
Друг път.
Ще нагазя в дълбокото с най-близките си.
Но не буквално като Дерек, принципно е метафора.
Ще събера всички от обкръжението ти без Алия.
Нужен ми е целият кръг от хора.
- И аз искам да участвам! - Нека те светна, мамо.
Човек, който вечно ме критикува, няма място там.
- Ти губиш. И не стой изгърбена! - Добре де.
Знаете ли какво, хитрецът явно го е направил нарочно.
- Накрая загря. - За да атакува операция "Задръж".
Колко подло!
Великолепен злодей е той!
Я ми дай телефона.
- Този ли? - Да.
Не.
- Дай го. - Не.
Дай го!
- Не! - Не й го давай, Лиз!
Не е смешно, дай!
- Недей! - Върни си ми телефона, Лиз!
- Не! - Дай го!
Не търчи из къщата ми!
Който пръв намери това, което търси, може да си ходи.
Естествено.
- Открих снимките. - Стига де!
- Искам да си ходя, но ми е жал за теб. - Ще се оправя, тръгвай.
Или настояваш?
- Много ми е важно. - Добре тогава.
Търси нещо с надпис "пациентска документация".
Добре.
Боже, татко. Това харпун ли е?
Да, отпреди време. Толкова хареса абалона в един суши ресторант,
че реши сам да си налови край Каталина.
Взе и харпун, защото беше убеден, че го дебне морски лъв.
Не го уби, дори се сдушиха.
Знаеш за баща ми много повече от мен.
Направо си ми като осиновен брат.
Ако от това ще ти олекне, и за мен баща ми е загадка.
Изплъзва ми се емоционално.
Много мил начин да кажеш, че е бил дистанциран.
Странно е, но аз съм в другата крайност.
И напоследък ми се иска да не бях толкова привързан към Алис.
Скоро заминава в колеж и едва прикривам, че това ме убива.
А сега и баща ми напуска.
- Как го приемаш? - Нормално.
С него пак ще се виждаме, ще му искам съвети.
Може да ме запознае с морския лъв. Името му е Джулиан.
Дойдох, за да убедя баща ми да се премести в Кънектикът.
Така ли? Не се надявай.
Той се съгласи.
- Защо с караваната? Смърдим на скариди. - Е, и?
- Танцувай с някой гладен. - Моят човек ми писа.
Вкарал ни е в списъка, но ще струва по 40 кинта на човек в брой.
Кой изобщо носи кеш? Ти имаш ли, тъжен младежо?
Прякорът не ми харесва, но съм безпаричен, така че пасва.
Значи край.
Тук е пълно с хора. Кой би отказал да се наяде преди джамбуре?
- Да отворим караваната. - Хайде!
Чак го изби на рима! Да изкараме малко пари.
Хора, не бива да се наливаме с текила на гладно.
Пол, благодаря, че дойде на сбирката ми.
Пижамката ти много ми харесва.
Лиз каза, че трябвало да присъствам заради някаква си Задруга на камъка.
- Явно вече ги раздава на когото свари. - Яд те е, понеже нямаш.
- Бесен съм. - Каква е тази задруга?
- Споко, няма да получиш камъче. - Аз и не искам.
Засега.
Искам да участвам.
- Отстъпвам й моето място. - Размени не се допускат. Мамо, остани.
- Само не разказвай някакви тъпи истории. - Какво?
- Правилата й са идиотски. - Меко казано.
Дерек се набърка в живота ми и трябва да го оценя дългосрочно.
Първо плюсовете. Миналата седмица ми взе картофки, защото бях в цикъл.
Но не защото аз съм му казала, беше го изчислил.
- Цикълът не е ли по едно време за всички? - Той бъзика ли се?
Бива си го твоичкия. Сещам се за един, с когото се запознах през 1969 г.
В Илинойс, как му беше името...
- Това да не е от онези тъпи истории? - Сега вече сгази лука.
Много се извинявам, продължавай.
Кой беше той?
- Гари! Сетих се, така се казваше. - Гари?
Работеше в банката. Отидох на гишето му да ми осребри чек.
Поисках еднодоларови банкноти, за да прави така.
Как е преживяването като за петък вечер?
Като за мен, супер.
Опитвам се да се освестя, но...
- Баща ти ми даде добри съвети. - За отношенията ти с жените?
Не можа ли да попиташ някой убиец или петгодишно дете?
И пожъна ли успех?
- Наскоро разревах една на вечеря. - Лоша работа.
Може пък и да е добре, че съм трагичен. Тиа беше почти съвършена.
И въпреки това беше трудно понякога.
Не ми обяснявай колко е трудно.
Отлично го знам.
Сериозно, проблеми с Дейв? Баща ти ще е много доволен.
- Да поговорим? - Не, благодаря.
Като дъщеря на психотерапевт ми е ясно накъде биеш.
Да се фокусираме върху теб.
- С кръстосани крака и изпитателен поглед? - Да, учила съм се от най-добрия.
Добре, ще ти кажа. Има една жена.
Особнячка е, кара ме да се смея. Мисля, че си пасваме.
Но просто не знам.
- Защо не надмогнеш себе си? - Сякаш слушам баща ти.
Нашия татко.
Де да можеше да се получи романтично от само себе си.
Една простичка целувка, за да прескоча бариерата.
И да ме обнадежди.
Може би на фона на "Ар И Ем".
- Но в мое изпълнение. - Значи си го обмислял.
Мислил съм за момента, но едва сега го облякох в музика.
Слушай какво ще ти кажа, Джими. Мисля, че всичко...
Намерих го! Реджиналд Чен.
- Открих проклетия тефтер. - Да се махаме от тук.
- Няма ли да се доизкажеш? - Добре.
Всичко ще се нареди, Джими.
Извинявай, от мен толкова, гладна съм.
Горе-долу ме обнадежди.
- Събрахме достатъчно да влезем. - Супер.
- Значи да не свалям бияча? - Извинявай, че ти развалихме кефа.
Не пречи да го сваля.
- Хайде, приключвай вече, идвай. - Да влизаме.
Има още няколко човека.
- Вие вървете. - Няма ли да дойдеш?
- Недей така де. - И ти върви.
Добре тогава, чао.
Сериозно ли говориш?
Виж ми роклята.
Само си представи как се вихря на дансинга.
Наистина ли няма да дойдеш?
Просто в петък работя.
Така е редно.
Както решиш.
- Да влизаме. - По дяволите.
Вече знаем плюсовете, да минем на минусите.
- Слага телефонните си приложения в папки. - Аз също.
- Какво значи това? - Глупости.
Дерек си има и плюсове, и минуси. И готин задник.
- Дупе. - Бут.
- И то сочен. - Знаем защо те е страх.
- Нищо ново. - Грубо! Омаловажаваш страховете ми.
- А и не сте ми в главата. - Аз съм, аз съм!
- Майка съм ти. - Нека аз!
Аз бях пръв. Добре де.
След преживения тежък развод те е страх от всякакво обвързване.
Въпреки смекчаващите вината обстоятелства.
- Бил е наркоман. - Знам, бях с него след нея.
Знам, просто исках да го кажеш пред всички.
Сега си независима и алергична към мъже, които нямат нужда от обгрижване.
И вземаш ужасни решения, като това да спиш с Джими
и да съсипеш най-ценното си приятелство, мълчейки пред мен.
- Преживей го. - Това с Джими си беше глупост.
- Стига де, борих се за теб. - Извинявай.
- Не те щях. - Знам.
Стига сте се джафкали.
- Сякаш чакаш позволение да си щастлива. - Пускаме бомбата.
- Не ви повиках да ме критикувате. - Не, но се възползваме от този шанс.
Тук сме, защото си вкарала в живота си катализатор,
който те принуждава да вземаш решения.
И искаш ние да те насочим, но няма как.
Надявах се, че си научила нещо от мен през годините.
Какво казвам винаги за трудния избор?
Разбираш дали е правилен постфактум.
- Велико! - Много силно.
Замълчете, трябва да помисля.
- Искам камъче. - Тихо де!
- Брайън, не говори, чувам те! - Не знаех.
Няма ли клиенти?
Не.
Как е купонът?
Не влязох.
- Какво ти става? - Знам ли!
Дъня се на теста и провалям връзката си с момиче, ухаещо на сладост.
Марисол не разбира. Караваната ми не е просто каравана.
Тя подрежда живота ми, дава ми увереност и стабилност.
Значи е каравана за увереност и стабилност?
Не, и ти не разбираш.
Най-сетне се чувствам сигурен.
Помниш ли как се опитах да те целуна още в началото?
Ти ли беше?
Не защото ме привличаше.
- Изобщо не те смятам за секси. - Благодаря ти.
Шон, двамата с теб сме преживели ужасни неща.
Криехме се от света и съм благодарна, че се намерихме.
Но вече няма да се крия.
И ти недей.
- Смяташе ме за красив. - Не е вярно.
Но за Марисол си красив.
- Татко. - Здравей.
Ето ни.
Пак бях отвлечен.
- От Лиз. - Какво?
Случва се.
Това ще ви разведри. Бележките ви за Реджиналд, сър.
Вече не ми трябват. Реджи ми се обади.
Успокоил се е чрез един мой метод.
- Велик съм, нали знаеш? - Да, естествено, супер.
Поздравления, радвам се за Реджи.
Следващия път донеси всички тефтери и дигитализирай данните.
Аз ли? Добре, Пол.
- Да помогна ли с небето на пъзела? - Не, извинявай.
- Остави ме с биологичната ми дъщеря. - Добре.
Оставям те, Пол.
- Чао. - Довиждане.
Чао, Пол. Мамка му!
Май не си струва 45-те долара.
Това обаче определено си струва 40-центовия боб и смятам да му се насладя.
Днес за малко да скъсаме.
Така ли?
Ядосах се заради центъра.
Не съм готова за такова решение.
Но за едно вече съм сигурна.
За теб.
- Мерлото и сиренето те размекнаха. - Млъквай, сериозно.
Майната му, говори ми за бъдещето, когато поискаш.
- Това ми харесва. - И на мен.
Как само заобиколих операция "Задръж"!
- Знаех си - ах, ти! - Надхитрих те.
Така си е.
- Здрасти, влизай. - Здравей.
- Чуках на вратата и видях колата ти. - Бях със слушалки.
Чакам Алис да се прибере от купон.
Само исках да ти кажа,
че заслужаваш благодарност.
Както и да е. Пол е много...
Това май не беше целувка между брат и сестра.
- Не сме роднини, Джими. - Права си.
Превод на субтитрите Боряна Богданова