Taip.
Tatuiruotė turėjo būt didesnė, bet baigėsi rašalas.
Tai išties gražus prisiminimas.
Ačiū.
Gana neblogas būdas žmonėms pranešti apie mano žmonos mirtį.
Džiaugiuosi, kad tai aptarėme.
Tau visada patiko šardonė?
Taip. Visada geriu šį vyną per pirmą pasimatymą,
nes noriu, kad vyras žinotų,
kad aš mėgstu pasilinksmint, bet taip pat esu suaugusi.
Todėl jei meniu yra dinamitinės krevetės,
visada jas renkuosi, nes krevetės – prašmatnu.
- Taip. - Bet dinamitas…
Reiškia „Oo“.
- „Šis vyrukas pavojingas“. - Taip.
Gali nutikti visko.
- Gali nutikti visko. - Taip.
Gali dar parodyti?
Žinai? Galim tai paslėpti.
Nesuprantu, kaip tu čia gali sėdėti.
Aš tai sužinojau kur kas anksčiau nei tu.
Taip, bet ar tau neatrodo, kad esi jai neištikimas?
Taip, truputį.
Žinai, mes su dukra daug išgyvenome,
bet dabar mes gerai laikomės.
- Turi dukrytę? - Taip.
Maža mergaitė neteko mamytės?
Jai 18-ka, bet taip.
Ji liūdėjo.
Atsiprašau.
Gal pakalbėkime apie ką nors lengvesnio?
Iš kur tu?
- Viskas gerai, tau pavyks. - Aš iš…
Tiesiog pasakyk miestą.
Aš iš Čikagos.
Da Bears.
Da Bulls.
Koks siaubas nutiko tavo žmonai.
Taip.
Ne.
Manau, tu esi labai geras žmogus,
ir Dievas skiria sunkiausias kovas savo stipriausiems kariams.
Esi tai girdėjęs?
Aš labai atsiprašau.
Kaip pasimatymas?
Ji taip verkė, kad net apsivėmė.
Nuėjęs į pasimatymą jau žengei rimtą žingsnį.
Aš didžiuojuosi tavimi.
Tai daug man reiškia.
Nespoksok į mane lyg būtum paskutinis šuo prieglaudoje.
- Pasiruošę? - Taip, aš pasiruošęs,
bet šiam Reksui gal dar reikia minutėlės.
Kodėl taip bijai prasmingo akių kontakto?
Aš tiesiog apžavėta.
Manau, pajuokausiu ir pasakysiu tėčiui, kad noriu vaiko.
Jei pastosi nuo vieno mano sūnų, duosiu tau 50 gabalų.
Tu ką tik pasiūlei pinigų paauglei už seksą.
Taip, ir?
Tai kodėl nusprendėte praleist tris dienas vieni?
Norime suartėti kaip šeima.
Tiek to.
Beje, Liz čia būna taip dažnai, jog bijom, kad Saton manys, jog ji jos mama.
Čarlis tėtis, o aš patrauklus ir linksmas kambarį nuomojantis jaunuolis.
Niekas taip nemano.
Tau 40-mt.
Gerai, pažiūrėkime, ar jūs pasiruošę likt vieni.
- Taip, pažiūrėkim. - Kaip sužinosit, ar sauskelnės šlapios?
- Liaukis. Juostelė pamėlynuoja. - Lengva. Jos žliugsės.
Kaip ją aprengsit, jei nešitės ją į vėlyvuosius pusryčius?
Mes ten neisim.
Ji dar nepaskiepyta.
Bet po to nusinešim ją į drag pasirodymą,
ir ji bus Ledi Gu Gu Gaga.
Kietai.
Gerai.
Miegojau su Metju senu mylimu kiškučiu, kad liktų mano kvapas.
Palauk, ne.
Į lovelę nedėk jokių minkštų žaislų, ji gali uždusti.
Tai buvo paskutinė užduotis.
- Tu ją įveikei. - Taip.
Tiesiog išlaužiau iš savo gražaus 21-mečio piršto.
Gerai. Klausyk, Saton.
Nepamiršk manęs.
Aš rimtai.
Žmonės stabdo mane gatvėje ir klausia,
- kuo drėkinu odą. - Tikiu.
Žinai, ką jiems sakau?
Niekuo. Mano švytėjimas – mano reikalas.
Liaukis blaškiusi mane, gerai?
Jau trečiąkart klausiau tavęs apie tave,
o tu pakeitei temą. Tai rekordas, beje. Sveikinu.
Ačiū.
Perimu kontrolę, liko dvi minutės.
Kodėl Markas su Dona mato tamsų debesį virš tavęs?
Nežinau.
Donos beveik nematau darbe.
Noriu pasakyt, savaitgaliais nebesusitinkam,
nes ji užsiėmusi su savo vaikais.
Turbūt ilgiesi jos.
Ji darbo draugė.
Be to, ji dešimčia metų vyresnė už mane.
Mano geriausiai draugei, manau, kokie 90.
Nieko čia baisaus.
Mano gyvenime daug žmonių.
Klausyk, turiu 10 000 konsultacijų valandų.
Tu slepi didelį skausmą.
Suprantu, kad tavo darbas baksnoti šen bei ten, bet man viskas gerai.
Gerai, o kaip pramogauji?
Įvairiai.
Yra toks sidro baras Senamiestyje, kuriame rengiamos viktorinos.
Žmonės ten keistoki, bet mieli…
- Tai tave nuliūdino? - Ne tai.
Liūdžiu, nes mūsų laikas baigėsi,
o tu galiausiai pasakei man kai ką, ką galiu užsirašyti.
Žiūrėk, „viktorinų baras“.
Manau, turiu šiek tiek laiko,
- jei dar nori pakalbėti. - Iki pasimatymo.
Velnias.
Sveika, Gabe. Kas nutiko?
Dr. Patel žadėjo dalyvauti mano psichologijos paskaitoje,
bet paskutinę minutę atsisakė. Gal tu gali, blemba?
Galiu, bet taip piktai paslaugos manęs dar niekas neprašė.
Atleisk, biče. Maja atsitvėrė nuo manęs siena.
Gal nori pakalbėt už durų?
Nebegaliu kalbėt.
Nesigirsiu, bet aš su Polu pas gydytoją.
Pamanyk. Jis pagaliau ir tave pasikvietė.
Aš ėjau su juo gal milijoną kartų. Sėkmės.
Gerai, iki.
Kodėl tik dabar pakvietei mane būti tavo vizito bičiuliu?
Nes tu tai vadini „vizito bičiuliu“.
Sąžininga.
Atrodo, antibiotikai puikiai suveikė.
Šlapimo takų infekcijos nebeliko.
Taip! Taip ir maniau.
Polai,
kartais mano pacientams su Parkinsonu būna emociškai sunku.
Galiu juos nukreipti pas tave?
Manau, jiems praverstų pakalbėti su žmogumi, patiriančiu tą patį.
Žinoma. Palauk.
Ar tai reiškia, kad galiu grįžt į darbą?
Nematau priežasties, kodėl ne.
Nori padaryt tai kartu?
Noriu.
- Taip! - Taip!
Ir nepamiršk vaistus.
Ko čia dūsauji?
Tik šios pora savaičių, kai vaikščiodavome rytais, pusryčiaudavome lovoje…
Paprastai man nepatinka, kai tu geri,
ir neturėčiau,
bet tu suteikei visai kitą prasmę
nesibaigiančiai mimozai.
Buvo smagu.
Nori lėtų rytų iki mūsų gyvenimo pabaigos?
Aš už.
Bet manęs laukia keturi seni vyrai
su Parkinsonais.
Taigi, tai…
Tave užveda?
Taip, mielasis.
Tu tai parodai kur kas geriau.
Taigi, paprašiau to, ko norėjau, kaip tu sakei.
Ir baisiai bijojau, bet mane paaukštino.
Vole, tai nuostabu.
- Ačiū. - Labai didžiuojuosi tavimi.
Šia puikia nata ir baigsime susitikimą.
Bet noriu,
kad išeitum be savo tipiškų „durų rankenos atviravimų“.
Noriu, kad išeitum iš kabineto neišpildama jokios naujos informacijos,
jokių problemų iki kito susitikimo.
Gana normalus greitis.
Ei!
Nerimauju, ką apsivilkti savo pirmąją dieną,
dar man neramu, kad būdama galios pozicijoje,
galiu čiupti kam nors už užpakalio. Kas?
Aš palaukiau, kol išėjau iš kabineto.
Labiausiai nerimauju dėl viešo kalbėjimo.
Turiu atlikti pristatymą.
Žinau, patariama įsivaizduoti žiūrovus su apatiniais,
bet mane gali užplūsti geismas, o tada…
- Vole, ei. - …imu prakaituoti, o tai…
Pakalbėsim kitą savaitę.
Taip. Aha.
Parašysiu tau vėliau.
RENDŽIO SPURGOS
Nea. Šalin rankas, maisto vagie.
Tai Polo sutikimo proga.
- Gerai. - Taip.
Galvojau apie Mają.
Kas, jei pasielgtum netradiciškai?
Nežinau, susitiktum už kabineto ribų.
Ne mano stilius. Esu paisanti ribas mergina.
Nesiūlau tau laužyti taisyklių, Gabe.
O tik truputį palenkti.
Kalbu apie greičio viršijimą aštuoniais kilometrais.
Kalbu, jog galim suvalgyti vieną spurgą,
o likusias išsklaidyti, kad Polas nepastebėtų.
Jokiu būdu. Ir tuo labiau su Maja.
Visų laikų įžymiausias grįžta.
- Ačiū Dievui. - Pagaliau.
Labas, nupirkome tau spurgų.
Sveikas sugrįžęs.
- Ačiū. - Kaip miela. Gerai.
Geros tau dienos. Džimis bus svetys
mano paskaitoje, todėl mums jau metas.
- Iki, bičiuli. - Taip. Palaukite.
- Abu išvažiuojat? - Taip.
Ar viskas gerai?
Tiesiog pirma diena darbe po ilgos pertraukos.
Kažkaip nejauku.
- Šūdas. - Man nebūtina važiuoti.
Galėčiau apsilankyt Gabės paskaitoje kitą savaitę…
Apgavau! Varykit lauk, niekšeliai. Man viskas gerai.
„Galėčiau apsilankyt Gabės paskaitoje kitą savaitę.“
Kodėl ji raudona ir klykia?
- Kas tau, mergyte? - Ko tu nori?
Gal norėtum šimto dolerių?
Taip. Prašyk daugiau.
- Duosiu tau tūkstantį. - Taip.
Juokinga.
Tai nenormalu.
Man neramu dėl tavęs, bet juokinga.
Žiūrėk.
Padarykite „dviratuką“.
- Kas čia? - Tija?
Kurių galų?
Jai pučia pilvuką. Padarykite kojytėmis „dviratuką“.
- Lyg ji važiuotų dviratuku. - Kaip dviratuku.
Štai taip. Šitaip. Taip.
Važiuojam.
Vajė… Paperdė, puiku.
Pala.
Labai tau ačiū.
Po galais, Liz. Sakei, tai Metju kiškutis.
Nesijaudink. Tau patinka, kai tave filmuoja.
Taip. Atsiųsk man įrašą.
Iki, Liz.
Smagu buvo, nors ir trumpai.
Turim svečių.
- Būkit geros. - Mes ir esam geros.
Marisol, čia Derekas, Liz ir Alisa.
Kokia smagi staigmena.
Liaukis, žmogau. Parašei man gal 50 žinučių.
„Žinau, ji čia. Noriu su ja susipažinti.“
Ką? Ne.
Derekas netveria savam kaily, nes Šonas pagaliau atsivedė namo merginą.
Įspėju:
iš mūsų balkono jis tikrins, kada ateini ir išeini.
- Jis ką? - Nesijaudink.
Jis nemato,
kas vyksta baseino namelio viduje.
Šonas sakė, kad verdi nuostabią kavą,
ir dar jis nenutyla apie kažkokį dievišką klozetą.
- Bet jaučiu, kad jis perdeda. - To perdėti neįmanoma.
Tu ir tavo užpakalis nenusivils.
- Mielasis, nekalbėk apie jos užpakalį. - Aš jo neapibūdinu.
Tik sakau, kad jis bus laimingas.
Čia Vilas.
- Sveiks, bičiuli. Kas naujo? - Kažkoks absurdas, blemba.
Aš taip daugiau nebegaliu, girdi?
Pala, lėčiau. Gerai.
Metju nebegali pas mane gyvent.
Butas apšnerkštas. Net Peiton čia nebemiega.
- Yra dar Peiton? - Kas ta Peiton?
Geras bandymas.
Užsukit pas mus kavos ir į tualetą.
Štai tu ir nebe naujiena.
Nežinau, kaip pateikti tai elegantiškai, bet turiu nueit į tualetą.
Ten, kairėje.
Mes viską išspręsime, gerai, bičiuli?
- Myliu tave. - Myliu tave.
Gerai, ir aš jus myliu.
Ir ką mes su juo darysime?
- Eina šikt! Jis šildo? - Taip!
Dabar ji nakvos čia nuolat.
Aš tuo jau pasirūpinau šią naktį.
Ar didžiuojiesi tokiomis savo kalbomis?
- Jau nebe. - Rimtai?
Tai jis didžiuojasi. Aš tik stoviu čia.
Sveiki, Kiša, Gabės favoritė.
Gal galėtumėte parašyti man rekomendacinį laišką?
To prašai kiekvieno svečio.
Jau turi 23 rekomendacinius laiškus.
- Tu man patinki, Kiša. - Dvidešimt keturis.
- Turite tokius pačius megztinius? - Taip.
Buvau pas ją svečiuose, sušalau ir pavogiau jį.
Turiu stiprią nuojautą, kad ji mane persekioja,
ir, jei atvirai, man tai patinka.
Taip.
Tik nustebau,
kad „paisanti ribas mergina“ įsileido Kišą į namus.
Esi bloga paisanti ribas mergina.
Girdėjau. Žinau, nuskambėjo seksualiai.
- Atsiprašau. - Kiša yra studentė,
o ne pacientė kaip Maja.
Kodėl priekaištauji man dėl jos?
Gabe, mes su tavimi visuomet truputį varžomės.
Bet manau, todėl tu priešiniesi.
Bijai, kad mano „Džiminimas“ gali veikti.
Nes, žinai, „Gabinimas“ nepasiteisina.
Gerai, pakaks.
Bus taip.
Studentai, planas keičiasi.
Ketinau prašyti savo kolegos, dr. Leirdo,
papasakoti jums apie kognityvinę restruktūrizaciją klinikinėje aplinkoje.
Tačiau vietoje to paprašysiu jo apginti „naują“ techniką,
kurią jis egocentriškai pavadino savo vardu.
„Daktaras“ Leirdas.
Taigi.
„Džiminimas“.
Kaip ir gravitacija, „iPod“, „JELL-O“.
Tai buvo beprotiškos idėjos, kol atsirado žmogus…
išdrįsęs pasvajoti.
Taip, jaunasis svajotojau?
- Ar žodis „džiminti“ jau yra? - Tuo jis man ir patinka.
Aš džiminu protą.
Kurių galų užsirašinėji? Jis pasakė nesąmonę.
Puikiai šiandien padirbėjai.
Tačiau daugiau nesakyk „Man svarbiausia pinigai“.
Tada imu tavęs truputį nekęsti.
- Puiku, kad grįžai. - Ačiū.
Ne.
Taip.
Tokiam kaip Metju bus sunku prisitaikyti,
kai jūs liausitės jį lepinę, ir jam teks gyventi savarankiškai.
Tačiau svarbiausia tai, jog aš nesu tavo terapeutas.
Gerai. Tiek to. Daug prarandi.
Bet tu man padėsi. Žinai, kodėl?
Nes antraip mane nušausi?
Ne.
Nes padovanosiu tau šitą.
- Ką mes čia darome? - Žinai, kaip yra.
Esi vienas iš nedaugelio, kurie bijo būt pažeidžiamais labiau už mane.
Bet taip jau yra.
Manau, jog esi protingas ir įkvepiantis, Polai.
Ir aš turbūt norėjau tau pasakyti, jog esu tau dėkinga
ir aš tave myliu.
Ir neprivalai man atsakyti tuo pačiu,
nors visą gyvenimą tave smerksiu, jei neatsakysi.
Išgyvensiu.
Gražiai spindi.
Žinau. Puikus akmuo.
Aš tave myliu.
Pasakysiu visiems, jog tai pasakei.
Niekas tavim nepatikės, blemba.
Tik pasakyk, ką man daryti su mano vaiku.
Mes tikėjomės, jog išspirtas iš namų atsistosi ant kojų.
- Bet neatsistojai. - Ne, neatsistojai.
Ačiū už pagalbą.
Laimei, aš turiu naują akmens draugą, kuris pasakė, jog mes galim tau padėti.
- Tik nieko už tave nedaryti. - Taip.
Ant šių sienų buvo pelėsio, bet jis dingo.
Nuomos gali nemokėti.
Mes neleisim tau numirt iš bado, jei tu dirbsi.
Ir aš kalbu apie visus darbus.
Plytelės, dažymas, gipso kartonas.
Aš nieko nemoku.
Tam yra profesorius jutūbas.
Ne.
Nevalgyk mūsų vargšo sūnelio saldainių.
Juk žinai, kad kai elgiuosi kaip asilas, man krinta cukrus kraujyje.
Viskas gerai.
Gerai, einu paimti megztinio, kurį užsakiau pakeisti.
Tu nenutuoksi, ką aš valgysiu pakeliui.
- Nutuoksiu. - Mama, siaubas.
Tai baigsis, kai gausi darbą.
Eime, parodysiu tavo miegamąjį.
Tau nebus sunku pabusti anksti iš ryto,
nes nukabinau visas užuolaidas.
Man patinka užuolaidos.
Bet taip jau yra.
Tai kas privertė jus palikti
tradicinę KET ir imti beatodairiškai kištis į jūsų klientų gyvenimus?
Pirma,
dariau tai dėl savęs. Išgyvenau sunkų etapą.
Bet pirmąkart atėję pas mane klientai
labai dažnai būna tokie beviltiški.
Ir man peržengus tradicines ribas,
jie mato, kaip toli aš pasiryžęs eiti, kad jiems padėčiau.
Ir, jei atvirai, kartais matau, kaip jiems grįžta viltis.
- Išgraužk. - Pats išgraužk.
Atsiprašau, bet jūs kalbate kaip koučingo specialistas.
Taip, Kiša. Spragsim Kišai.
Kas tai?
Spragsėjimai. Tai reiškia: „Taip, karaliene.“
Jei nesilaikote etikos kodekso,
kas tuomet jus iš viso sulaiko?
Mano moralinis kompasas.
Papasakok, kaip vienas tavo pacientas
nusirengė iki trumpikių ir ėjo plaukioti su tavo draugais.
Tu iškreipei tai, kas vyko.
Palauk, ar ne tavo klientė nustūmė savo vyrą nuo kalno?
Tai buvo kalva.
Aukštoka, labai stati, bet kalva.
Rezultatas nebuvo puikus.
Tačiau po to aš labai gilinausi į save
ir suvokiau, jei atvirai, kad tas vyrukas buvo tikras pimpis.
Dieve mano.
Siaubas. Rimtai, užjaučiu jūsų klientus.
- Galiu į tai atsakyti? - Ne, negali, studente.
Aš viena iš Džimio klienčių.
- Sapnavau, kad taip viskas pakryps. - Aš turiu OKS.
Prieš Džimį
sulaikydavau kvėpavimą tam, kad nenutiktų blogi dalykai.
Aš turėjau drabužius vidui ir išorei.
Bet dabar susitikinėju su šunimi.
Ir daugiau nebeužlaikau kvėpavimo. Jau šešis mėnesius nebuvau nualpusi.
Supraskite, aš dar ne viską išsprendžiau.
Pavyzdžiui, bijau viešo kalbėjimo.
Džimis pakvietė mane čia pasipraktikuoti, o aš jam „gal išprotėjai“…
Bet, o Dieve, čia vieša vieta ir aš kalbu.
- Aš kalbu viešai. - Taip, po velnių.
Kaip malonu.
Man tai išties verta rizikos.
Koks kitas terapeutas būtų atėjęs į mano namus,
atsisėdęs ant mano lovos ir sakęs man, kokia esu nuostabi?
- Ką? - Ten buvo ne lova.
Ne. Sofa, kuri gali būt ir lova.
Bet ji buvo sofos režime.
Gerai, taigi, štai.
Jei galėčiau, ištrinčiau jūsų atmintį
su tuo daikčiuku iš filmo „Vyrai juodais drabužiais“.
Apsimeskime, jog šito nebuvo.
Paskaita baigta.
Linksma atmosfera ir kvaišalais kvepia.
Konoras atsiuntė mus savo džemperio.
Perduok Konorui,
kad neturiu jo kvailo „2012 LA Kings Stanley Cup Champions“ džemperio.
Tu dabar vilki džemperį su šiuo užrašu.
Šūdas.
Norit guminukų su žole?
Nuo jų žiauriai gerai apsinešit.
Taip, mielai apsineščiau žiauriai gerai. Paimsiu šešis.
Kur jie? Turėjau čia jų visą maišą.
Šūdas.
Bičiuli, turiu pasakyti tau tiesiai šviesiai.
Nėra tavo pimpio.
Ar viskas gerai, pone?
Taip, bet galite iškviesti greitąją.
Mane apnuodijo.
Aš truputį mirštu.
Tik truputį mirštu.
Ir, Liz, paskutinė žinutė.
Klausyk, atleisk, kad taip ir neradau žirklių.
Aš neradau žir…
Tiek to. Ir dar aš mirštu.
Bet nenoriu, kad ilgai lauktum meilės.
Gal kokius aštuonerius metus.
Gerai, sudie amžiams.
Čia tavo vyras Derekas.
DEREKAS
- Derekai? - Puikiai sužaidei, šūdžiau.
Išgyvenai ilgiau už mane.
Bet tu vis tiek jos negausi.
Ar tau viskas gerai?
Taip, man viskas gerai. Antras sezonas, niekše.
Žinoma, aš pasirūpinsiu, kad jiems neatitektų Saton.
Bet kaip manai, kas nori nudėti ir tave, ir mano kūdikį?
Jie žudo mielus žmones?
Jie persekioja mane.
Taigi, labai tikėtina.
Aš apšaudomas dabar. Aš apšaudomas.
Brajanai, daryk ką nors.
- Neliesk! - Gerai, bičiuli.
- Sėskis. - Luktelėk sekundę.
Duok man sekundę.
Manau, išgąsdinau jį. Jis atsisėdo.
Liz, žinau, kad klausai.
Atsiliepk telefonu. Dereką veža į ligoninę.
Šūdas.
Taigi, Marisol. Ar jūs šiaip susitikinėjat,
ar planuojat paskelbti socialiniuose tinkluose?
Matai, aš tavęs klausau.
Mums smagu kartu. Marisol nuostabi.
Jai puikiai sekėsi Majamyje,
bet susirgo jos tėtis, todėl ji grįžo namo, kad būtų su juo.
Aš tai gerbiu.
Kas gali būt svarbiau nei laikas su šeima?
Nesiginčysiu.
Klausyk, mūsų susitikimas baigiasi.
Sėdėsi čia ir toliau pliurpsi, ar turi problemą?
Ji visai nepasikeitė.
Truputį pamišusi, linksma, pasiryžusi viskam.
Aš irgi toks buvau.
Kas bus, jei ji supras, kad aš nesu toks, koks buvau?
Taigi, turi ateities problemą, kurią išsigalvojai?
Atleisk, iš manęs užuojautos nesulauksi.
Kodėl mums nesusitelkus į tai, kaip smagu, kad tau dabar taip gerai,
jog kalbam apie problemas su panom?
Taip, iš tiesų neblogai.
Liaukis, nebuvo taip blogai.
Žinai, kad nekenčiu, kai vaidini liūdną berniuką.
Aš tau dariau paslaugą, Gabe. O tu mane pakišai.
Tai buvo pikta.
O tu susidraugavai su Luisu nepaklausęs manęs, kaip aš dėl jaučiausi.
Dabar? Kalbi apie tai dabar?
Taip, jaučiu, man reikia to dabar.
Jei nori picos, užsakyk picą.
Ir taip, būtinai.
Paskambinsiu FTB.
Man metas.
Įspėju dėl skambučių iš Dereko.
Jis visiškai apkvaitęs.
Gabe, žinau.
Aš galiu būt negailestingas. Atleisk.
Bet aš tikrai norėjau tau padėti.
Prakeikimas!
Aš nieko nenoriu pasakyti. Tiesiog nepriimu patarimų dėl savo pacientų.
Paskutinėje savo žinutėje man rašai:
„Gal gali duoti man patarimą dėl vieno paciento?“
Velnias, Polai. Beveik buvau užbaigusi.
- Kodėl meluoji man? - Aš nemeluoju.
- Kas tau negerai? - Kodėl apsimeti liūdnu berniuku?
- Baikit. - Sveikas, Polai. Mane siuntė dr. Saiks.
Atleisk, kad nutraukiau tai, kas, maniau, buvo
grupinė terapija tiems, kas pyksta dėl to, jog yra aukšti.
Tai terapeutai.
Tai įkvepia.
- Smagu buvo susipažinti. - Mums irgi.
Aš suprantu, kad paradai tikėjimą manimi.
Aš irgi būčiau praradęs.
Bet aš stengiuosi gyventi toliau.
Aš tikrai norėčiau, kad vėl imtum manimi pasitikėti.
Pripažink. Tu nebepasitiki manimi nuo Tijos žūties.
Ne nuo Tijos žūties.
O praėjus trims mėnesiams po to, kai neatėjo mano pacientas,
ir aš aptikau jus abu apsinešusius stovėjimo aikštelėje.
- Prisimeni? - Žinoma.
Ne, nepamenu.
Atleisk, kad užtrukau pasidžiaugti, jog Džimis pagaliau grįžo.
Tija man buvo kaip sesuo.
Biče, tu į jos namus pasikvietei sekso darbuotojas.
Miegojai su gražuole jos geriausia drauge.
Su tavimi.
Gabe, pavyzdys su tavimi negalioja.
Tai geras pavyzdys.
Aš suprantu.
Tikrai, suprantu. Taip.
Tai, ką darai su Maja, neveikia.
Kažką turi keisti.
Neatsisakyk jai padėti vien dėl to, jog aš susimoviau.
Haliucionavau save,
valgantį tortą ir nedarantį nieko kieto.
Skanus buvo tas tortas.
Tai kas vyksta?
Aš gana optimistiškas žmogus.
Bet kartą metuose tarsi atsitrenkiu į sieną.
Ir tada būna sunku.
Tai nesąžininga.
Ir nuobodu.
Kiek vokalizavimo pratimų gali atlikt vienas vyras metuose?
Taip. Aš jų irgi nekenčiu.
Bet tam tikru metu
aš einu ieškoti žmogaus, kuris padėtų man kovoti.
Ir šiemet atėjau pas tave.
Man pasisekė.
- Bet aš to nedarysiu. - Viskas gerai.
Ar šie langai atsidaro?
Tavo likimas priklauso nuo tavęs, bet aš galiu padėti tau jį suprasti.
Aš tai vadinu „Lauku“.
Užsimerk.
Įsivaizduok
paslaptingą sąmonės ir energijos debesį.
Skamba kvailai.
Tai nėra kvaila.
- Tik truputį kvaila. - Gerai, truputį kvaila.
Užsimerk.
Įženk į tą šiltą energiją.
Lai ji apgaubia tave.
Tada ištark: „Noriu atsakymo, kurį, žinau, tu turi.“
Tada lauk ramiai ir klausyk.
Aš tai darau. O tu darai?
Gerai, aš irgi.
Žinoma, kad atvažiavau.
Noriu praleist kiek įmanoma daugiau laiko su tavim.
Nori lėtų rytų iki mūsų gyvenimo pabaigos?
Aš už.
Gal verčiau pamąstyk, koks esi dėkingas už tai,
kad galėjai jį dirbti taip ilgai.
Kas gali būt svarbiau nei laikas su šeima?
Gerai, aš baigiau.
Aš mačiau praėjusį sekmadienį.
Jaučiausi šūdinai, negalėjau atsikelti.
Ir mes su žmona ir dukra
lovoje valgėm vyšninius ledus.
Ji maitino mane šaukštu.
Taip. Gyvenime būna blogesnių dalykų, nei graži mergina, maitinanti tave ledais.
Tai gal eidamas namo užsuksiu išgert alaus.
Geras atsakymas.
Ačiū.
Pasimatysim kitais metais.
Pažiūrėsim.
Geras atsakymas.
Rojus dvokia subine.
Kartoju. Tu nemirei.
Mes ligoninėje.
Visi pasakykite jam, kad jis nemirė.
- Tu nemirei, tėti. - Tu gyvas.
- Liaukis. - Atsiprašau.
Pilna palata.
- Geras spektaklis. - Taip.
Pameni dėdę Džesį? Jis atrodė kaip Elvis.
- Taip. - Taip, pamenu. Visi pamenam.
Sakykite tiesą, gydytojau.
- Ar jis nebegalės daugiau apsinešti? - Viskas jam gerai.
Kraujo tyrimai parodė lengvą širdies veiklos sutrikimą.
Daryk ką nors.
Dar veikia.
Bet tai galbūt dėl to, jog jis suvartojo 650 mg THC.
Taip.
Suvalgei visą maišą?
Šaunuolis, biče.
Vėliau jam reikės pasirodyti kardiologui.
Bet dabar galite pasiimti jį, kai tik jis galės eiti.
- Ačiū. - Taip.
Ar jie sučiupo niekšą, pavogusį to vyro pimpį?
- Kieno pimpį? - Tu gyvas.
Visi tave myli.
Gabė skambino. Konoras skambino.
Net Polas skambino.
Šūdas. Turiu paskambint Metju.
- Pamiršk. - Ką?
Jis žino.
Aš jam pasakiau. Atleisk.
Puiku. Ačiū.
- Ačiū, kad pranešei jam. - Taip.
VIKTORINOS VAKARAS
Labas, Maja. Ką tu?
- Gabe? - Taip, taip netikėta.
Nors visai ne netikėta.
Sakei, būsi sidro bare Senamiestyje,
aš paieškojau ir radau tik vieną.
Ir tai panašu į persekiojimą.
Tik norėjau įsitikinti, ar viskas yra gerai.
Jei nori likti, teks prisijungti prie mano komandos.
Aš šįvakar žaidžiu viena.
Puiku. Kokia tema?
- „Žiedų valdovas“. - Šūdas.
Mergyt, tuoj čia liesis kraujas.
- Tikrai? - Taip.
- Čia pasirodė didžioji hobitų išmanytoja. - Gerai, žinai temą.
Neįsivaizduoji, kaip gerai žinau.
Galima dar po vieną?
Negaliu patikėti, jog žinojai, kaip vadinosi kardas,
perlydytas iš Narsilo kardo likučių
- ir nukaltas Aragorno. - Juokauji?
Vaikystėje savo katiną buvau pavadinusi Andurilu.
Aš tokia užsivedusi!
- Dievinu, kai įveikiu… - O Dieve.
- …moksliukų būrį. Taip, po galais. - Taip, matau.
Žinai, ką? Džiaugiuosi, kad atėjai.
Aš irgi.
Aš ne visada būnu viena.
- Taip. - Anksčiau žaisdavau
su savo trimis geriausiais draugais.
Beka gavo nuostabų darbą Atlantoje ir išvyko ten.
Keit ištekėjo ir išvyko,
o Elajus įstojo į sektą, kuri neleidžia jam naudoti mobilaus.
Ne, Elajau.
Kartais jaučiuosi lyg visa visata susimokė išlaikyt mane vieniša.
Aš iš tiesų esu žiauriai vieniša.
Gal nelaukime savaitės, o susitikime rytoj ir pakalbėkime?
Gerai.
Bet šįvakar švęsime, nes mes esam Rohano raitelės,
viktorinos baro čempionės!
Velniop jus, vėplos.
- Iki. - Iki.
Derekas vis dar nerimauja dėl manekeno,
bet jis iš lėto grįžta į Žemę.
- Smagu, tiesa? - Taip, žiauriai įkyru.
Žinau. Noriu panašią palikti ir Gabės namuose.
Taip. Ypač tada, kai apsilanko Derekas II.
Taip.
Ką Čarlis mano, kur dabar esi?
Mūsų miegamajame, miegu.
Išsliūkinau pro langą.
- Taip, esu tai dariusi. - Taip.
Kaip sekasi suartėti kaip šeima?
Puikiai.
Nemaniau, kad galiu išbūti su kuo nors kitu, išskyrus save.
Bet aš ją taip myliu.
Ji miela. Ji savanaudė. Ir klykia, jei ko užsigeidžia.
Mano vaikas yra mano sielos draugas.
Ir nenoriai sakau tai, bet ačiū tau.
Tu išmokei mus daug ko.
Man neverta dėkoti, mano drauge.
Aš kalbu, kokia aš kieta mama,
o išauginau tik nebrendylų cirko trupę.
Jei stengsiesi būti tobulu tėvu,
kad ir ką darysi, pralaimėsi.
Keista, bet tai išlaisvina.
Aš girdžiu tai, kad mano klaidos nėra tokios svarbios,
ir tai yra gerai, nes įtariu, kad ji suvalgė vieną „AirPods“ ausinę.
Sužinosi anksčiau ar vėliau.
Klausyk. Esu matęs visus tavo sūnus.
- Tik neskiriu jų. - Taip.
Bet jie visi turi gerą širdį.
Tik ne Metju.
Jo tėvas pateko į ligoninę dėl jo kvaišalų,
jis tai žinojo ir nepasivargino jo aplankyti.
Išauginau šūdžių. Ir man dėl jo baisiai gėda.
Atnešiau tėčiui jo mėgstamiausių bulvyčių.
Aš visai ne tai norėjau pasakyti.
Prašau, neišeik. Pakalbėkim, Met…
- Blemba. - Metju?
Aš negaliu…
Polai.
- Polai! - Taip?
Labas. Aš ne…
Aš neišsigandau, jog gali būt ne visai gyvas.
Normalu matyti ką nors sėdintį tamsoje.
Nejudantį.
Ei, kaip tavo pirmoji diena?
Labai gera.
Manau, atėjo metas nebebūti terapeutu.
Tikrai, Polai?
- Manęs antrąkart neapgausi. - Ne, kalbu rimtai.
Prireikė šios pertraukos, kad tai suprasčiau.
Bet…
man metas, Džimi.
Tai aš turiu tau tai pasakyt.
Gali, jei nori.
- Metas tau eiti į pensiją, Polai. - Gerai.
Aš ne taip tai įsivaizdavau.
Taip.
Ateik čia.
Nagi, Polai. Man to reikia.
Eina šikt, žmogau.
Man tavęs trūks.
Tu man toks brangus.
Visad norėjau tau pasakyti vieną dalyką.
- Pasakysiu jį dabar. - O Jėzau, Džimi, liaukis.
Aš neišeinu dabar pat.
Turiu pranešti pacientams. Turiu juos kam nors perduoti.
Prireiks kelių mėnesių, kad užraukčiau savo praktiką.
Galėsi atsisveikint tik vieną kartą, ir ne šiandien.
Eime. Užsuksiu picos pakeliui namo.
Eime.
Eime!
Išvertė Egidija Namavičė