Да.
Татуировката трябваше да е по-голяма, но им свърши мастилото.
- Много красиво. - Благодаря.
Готин начин да покажа, че съм вдовец.
Радвам се, че вече е ясно.
- Винаги ли пиеш шардоне? - Да, традиция ми е на първа среща.
За да покажа, че обичам да се забавлявам, но съм зряла жена.
Затова си поръчвам скариди "Динамит". Скаридите са класно ястие.
А динамитът…
Сякаш казвам: "Този е опасен".
- "Всичко може да стане." - Да, всичко може да стане.
- Може ли да я видя пак? - Стига, скриваме я.
- Направо не знам как си тук. - Шокът при мен отмина.
Да, но нямаш ли усещането, че сякаш й изневеряваш?
Сега като го казваш, малко.
С дъщеря ми го понесохме тежко, но вече сме доста по-добре.
- Значи имаш дъщеря? - Да.
- Детенцето е загубило мама. - Тя е на 18 години, но да.
Беше й много тъжно.
- Съжалявам. - Да минем на някоя лека тема.
Откъде си?
- Спокойно. - Родом съм от…
- Просто назови град. - От Чикаго.
Градът на "Беърс".
- На "Булс". - Смъртта на жена ти ме разби.
О, не. Ти си толкова добър човек!
Бог дава изпитания на най-силните си воини, нали знаеш?
Ужасно съжалявам.
- Как мина срещата? - Тя повърна от рев.
Самият факт, че отиде, е крачка напред. Гордея се с теб.
Благодаря.
Стига си ме зяпал като бездомно кученце.
- Готови ли сте? - Аз съм готов, Шаро - не съвсем.
Защо те е страх да те гледат в очите?
Колко е сладичко! Ще се избъзикам с татко, че искам бебе сега.
Ще ти дам 50 бона да те забремени някой от синовете ни.
- Предлагаш пари на тийнейджърка за секс. - Е, и?
- Защо три дни ще сте сами? - За сближаване.
Щом сте рекли.
А и не искаме Сътън да мисли, че Лиз е майката,
Чарли - бащата, а аз съм секси момче на повикване.
Никой не си го мисли, на 40 години си.
Да видим дали сте готови да се справяте сами.
- Питай. - Кога памперсът е за смяна?
- Лентичката става синя. - Чува се бълбукане.
Как ще облечете бебето за брънч?
Никакъв брънч, ваксините тепърва предстоят.
Но после отиваме на драг брънч, а бебка ще е Лейди Гугу Гага.
- Жестоко. - Добре.
Спах с любимото старо зайче на Матю, за да й мирише на мен.
Чакай, не!
Може да се задуши с плюшената играчка.
- Това беше част от изпита, взехте го. - Ха така.
Сексапилното ми 21-годишно дупе успя.
Слушай, Сътън.
Не ме забравяй. Сериозно ти казвам!
- Хората все ме питат как се хидратирам. - Не се и съмнявам.
Какво им казвам ли? Нищо. Тайна е.
Но стига си ме разсейвала.
Три пъти те попитах за теб, а сменяш темата, което е рекорд, браво.
- Благодаря. - Имаме още две минути.
- Защо Марк и Дона смятат, че си мрачна? - Не знам.
С Дона рядко се виждаме на работа.
Дори през уикендите не излизаме, защото е заета с децата си.
- Тя сигурно ти липсва. - Колежка ми е.
А и е десет години по-голяма от мен.
Мой близък приятел е поне на 90.
Не е важно, в живота ми има много други хора.
Отдавна не съм новачка в бранша и усещам, че криеш някаква болка.
Знам, че работата ви тук е да ровичкате, но съм добре.
- Какво правиш в свободното си време? - Разни неща.
В един сайдер бар в Стария град правят викторини.
Пълно е с невероятни сладури, но…
- Натъжих ли те? - Не, но времето ни изтече,
а тъкмо излезе нещо за тефтера.
Викторини в бар.
Имам време.
- Да поговорим още. - Друг път.
Стига де!
- Какво има, Габ? - Д-р Пател щеше да изнася лекция днес.
Върза ми тенекия. Ще я заместиш ли?
Да, но никой не ме е молил за услуга толкова ядосано.
Извинявай, Мая ми се опъва.
- Би ли говорил навън? - Не мога сега.
Да не се хваля, но съм с Пол при лекаря му.
Най-сетне те е поканил, ура. Сума ти пъти съм била с него, чудо голямо.
Добре, чао.
Защо чак сега ме покани за компания?
- Защото го определяш като "компания". - Прав си.
Явно антибиотикът е подействал.
- Инфекцията е преминала. - Знаех си!
Пол, понякога имам пациенти, които трудно приемат диагнозата паркинсон.
Може ли да ти ги препращам?
Би било полезно да говорят с човек, който преживява същото.
Разбира се. Ама чакай…
Това значи ли, че мога да се върна на работа?
Нищо не те спира.
Искаш ли заедно?
Да, хайде.
Да не си забравиш лекарствата.
Какви са тия въздишки?
Последните две седмици, сутрешните разходки, закуските в леглото…
Гадно е, че алкохолът ми е забранен.
Но ти придаде ново значение на израза
"голата истина".
Добре ми се отрази.
Искаш да мързелуваме сутрин до края на живота ни ли?
Навита съм.
Обаче на работа ме чакат още четирима старци с паркинсон.
- Значи си падаш по това? - Много ясно.
Ти го правиш да изглежда красиво.
Последвах съвета ти и помолих за повишение.
Ужасно ме беше страх, но получих каквото исках.
- Браво, Уоли! Гордея се с теб. - Благодаря.
Страхотен завършек на сеанса.
Но днес искам да си тръгнеш, без да пускаш бомба на вратата.
Не бълвай нова информация на прага.
Никакви проблеми до следващия сеанс.
Нормално темпо на оттегляне.
Как да се облека първия ден?
И се опасявам, че като шефка може да налетя на някого.
Казах го чак като прекрачих прага.
Освен това ме притеснява говоренето пред хора.
На презентация трябвало да си представяш присъстващите по бельо.
- Обаче ще ми се прииска, ще се изпотя и… - Уоли, спри се.
- Ще говорим другата седмица. - Да.
Ще ти пиша после.
ДОНАТИТЕ НА РАНДИ
Долу лапите. Това е почерпка за завръщането на Пол.
Мислех си за Мая. Защо не поразчупиш нещата?
- Срещнете се някъде навън. - Не ми е в стила, поставям граници.
Не казвам да трошиш правилата, само ги поогъни.
Превиши скоростта със 7-8 км/ч.
Или изяж един донат и ги поразмести, за да не се забележи.
Не. За Мая пък съвсем.
Величието се завърна!
- Слава богу. - Ето го бе! Купили сме ти донати.
Добре дошъл.
- Благодаря. - Много мило. Добре де.
Успешен ден. Джими ще говори пред студентите ми, така че потегляме.
- Ама и двамата ли тръгвате? - Да.
- Добре ли си? - Знаете как е, първи ден след паузата…
- Загубил съм тренинг. - Аз може да остана.
Ще отложим лекцията за другата седмица.
Хванахте се! Изчезвайте, лековерници, добре съм си.
Щял да отложи лекцията!
Защо още пищи?
- Какво има? - Какво искаш?
- Сто долара? - Поискай си още.
Ще ти дам хиляда.
Колко забавно! Така де, извратено е.
- Тревожа се за теб, но е забавно. - Гледай сега.
Масажче.
- Какво става? - Тиа?
- Моля? - Има колики, направете й масаж.
- Номерът с крачетата. - Вярно.
Ха така, сякаш кара колело.
Браво, пръцна!
Чакай.
Много ти благодаря. Нали уж зайчето било на Матю, Лиз?
- Я стига, обичаш да те снимат. - Вярно е, прати ми записа.
- Чао, Лиз. - Забавлението свърши.
Имаме гости.
- Само кротко. - Кротки сме.
Марисол, това са Дерек, Лиз и Алис.
Каква хубава изненада.
Стига, петдесет пъти ми писа, че искаш да се запознаете.
Какво? Не.
Дерек е във възторг, че Шон най-сетне води момиче у дома.
Да знаеш, че ще следи от терасата кога влизате и излизате.
- Какво? - Спокойно.
Не вижда какво става в пристройката.
Шон твърди, че правиш невероятно кафе.
И все говори за някаква божествена тоалетна.
- Чак пък такива хвалби… - Има защо.
Ти и дупето ти няма да останете разочаровани.
- Скъпи, не говори за дупето й. - Не го описвам.
Просто казвам, че ще е щастливо.
- Уил звъни. Здрасти, какво става? - Това е абсурдно!
- Не издържам вече. - Обясни по-бавно.
Не става Матю да живее тук. Кочина е, Пейтън вече не иска да преспива.
- Пейтън ли? - Коя е тя?
- Не сменяйте темата. - Заповядайте на кафе и тоалетна.
Вие минахте на второ място.
Прощавайте, но трябва да скокна до клозета.
Натам и вляво.
Ще измислим някакво решение, чу ли?
- Обичам те. - И аз.
- И аз ви обичам. - Какво ще правим с това дете?
- Майко мила, затопля ти Д-то? - Да.
Сега постоянно ще иска да преспива при теб.
- Още снощи си го гарантирах. - Фукаш ли се?
- Вече не. - Сериозно?
Той се фука, аз само си стоя.
Кийша, любимката на Габи.
- Бихте ли ми написали препоръка? - Молиш всички гост лектори.
Вече имаш 23 препоръки.
- Харесваш ми. - 24.
- Ти нямаш ли такава жилетка? - Бях при нея, стана ми студено и я свих.
Пада си лепка, но ме четка, така че нямам нищо против.
Ясно, но просто съм изненадан.
Уж поставяш граници, а си пуснала Кийша в дома си.
Вземи се оправи. Прозвуча сексуално.
- Извинявай. - Кийша е студентка, а Мая - пациент.
- Защо ме ръчкаш за нея? - С теб винаги сме в лека конкуренция.
Затова се опъваш. Боиш се, че "джимосването" ще подейства.
Понеже с "габясване" не се получава.
Писна ми вече, гледай сега.
Хора, промяна в плана.
Мислех колегата ми д-р Леърд да ви говори
за когнитивното преструктуриране в клинична среда.
Но вместо това ще го помолим да защити една сравнително нова техника,
която самовлюбено е кръстил на себе си.
- "Д-р" Леърд. - Добре тогава.
Джимосването.
Гравитацията, айподите и желираните десерти
също са били радикални идеи, но ето че някой…
смело ги е измислил.
Да, млади мислителю?
- Има ли дума "джимосване"? - И още как.
Така отварям дверите на ума.
Защо си записваш глупостите му?
Чудесно поработихме.
Но никога вече не казвай, че за теб са важни само парите.
Настройваш ме срещу себе си.
- Радвам се, че си тук. - Благодаря.
- Не. - Да.
Момче като Матю няма как лесно да се адаптира,
когато вече не го дундуркате и е принуден да е самостоятелен.
Но по-важното е, че не съм твой терапевт.
Хубаво, ти губиш.
Но ще ми помогнеш. Знаеш ли защо?
- Иначе ще ме застреляш, така ли? - Не.
Ще ти подаря това.
- За какво става въпрос? - Знаеш.
Ти си от малкото хора, които повече от мен мразят да са уязвими.
Но това е положението. Ти си интелигентен и вдъхновяващ човек.
И просто искам да ти кажа, че съм ти страшно благодарна.
И че те обичам.
Не е нужно да ми отговаряш със същото, но ако замълчиш, няма да ти простя.
Ще го преживея.
- Харесва ми какво е лъскаво. - Да, хубавичко е.
Обичам те.
- Ще кажа на всички. - Никой няма да ти повярва.
Просто ме посъветвай за сина ми.
Надявахме се, като те изритаме, да влезеш в пътя.
- Не стана така. - Уви.
Много ми помагаш.
За щастие, приятел, когото дарих с камъче, твърди, че има изход.
Но трябва да изплуваш сам.
Преди имаше мухъл, сега няма.
Живей тук, без да плащаш наем. Храната - от нас, ремонтът - от теб.
За пълен ремонт говоря - плочки, боядисване, нов гипсокартон.
- Не знам как се прави. - Затова е професор Ютюб.
Остави десертите на разорения ни син.
Спада ми кръвната захар, като го играя корав.
Нищо ти няма.
Отивам да си взема сакото от шивача. Не знаеш с какво ще се натъпча.
- Знам. - Мамо, гадно е!
Ще свърши, когато си намериш работа. Ела да видиш къде ще спиш.
Лесно ще се будиш сутрин, защото махнах всички завеси.
- Харесвам завеси. - Ама няма.
Какво ви накара така безразсъдно да се месите в живота на клиентите си?
Първоначално…
беше заради моите лични проблеми.
Но сега, когато дойде нов пациент,
загубил всяка надежда,
и разруша традиционната граница,
човекът разбира на какво съм готов, за да му помогна.
И честно ви казвам, виждам как надеждата се пробужда.
- Изяж се. - Ти се изяж.
- Извинявайте, но това е лайфкоучинг. - Да, щракайте за Кийша.
- Какво е това, какво изразява? - Щракат в знак на одобрение.
Щом не спазвате етичния код, какво ви спира да прекалите?
Моралният ми компас.
Кажи им как събу пациент по гащи, за да плува с приятелите ти.
Представяш го подвеждащо.
Ваша клиентка не бутна ли мъжа си от скала?
От хълм, висок и стръмен.
Тогава не се получи добре. Но междувременно доста мислих.
И осъзнах, че онзи беше пълен кретен.
О, боже.
Това е откачено. Чак ми дожалява за клиентите ви.
- Може ли да кажа нещо? - Не, незнайна студентке.
Аз съм пациентка на Джими.
- Какво мечтано развитие! - Имам ОКР.
Преди да срещна Джими, все очаквах да ми се случи нещо лошо.
Имах дрехи за вътре и вън.
Сега обаче поддържам почасови отношения с куче.
И от шест месеца не съм припадала от страх.
Има още какво да се желае, страх ме е да говоря пред хора.
Джими ме доведе да се упражнявам. Леле!
- Обаче ето че говоря пред хора! - И още как.
- Благодаря ви. - Ето заради това рискът си струва.
Кой друг терапевт ще седне на леглото ми и ще ми каже, че съм страхотна?
- Какво? - Не беше легло.
- Диван е, разтегателен. - Но беше сгънат.
Е, това е!
Ако можех, щях да изтрия спомените ви, както правят по филмите.
Да се престорим, че не се е случвало.
Свободни сте.
Интересно местенце. Малко друсарско.
Конър ни прати да му вземем дрехата.
Кажете на Конър, че тъпият му анцуг на "Ел Ей Кингс" не е у мен.
- Буквално си облечен с него. - Да му се не види.
Искате ли желирани бонбони с трева? Много са яки.
С удоволствие ще се отрежа, дай шест.
Къде са се дянали? Бяха цял плик.
Майчице!
Мой човек, няма лесен начин да ти го кажа.
- Клъцнали са ти го. - Наред ли е всичко, господине?
Да, но може би трябва да повикате линейка.
Отровен съм. Ще хвърлям топа.
Ще хвърлям топа.
Лиз, последно съобщение.
Съжалявам, че все не можех да намеря ножицата.
Постоянно я търсех тая ножица.
И освен това умирам.
Не чакай твърде дълго за нова любов.
Осем години стигат.
Добре, чао завинаги.
Твой съпруг Дерек.
ДЕРЕК
- Дерек? - Добре ме изигра, копеле.
Надживя ме. Но тя пак няма да бъде твоя.
- Добре ли си? - Супер съм. Две Синсинати, гадино.
Много ясно, че няма да ми вземат Сътън.
Но кой според теб иска да убие теб и бебето ми?
- На сладури ли налитат? - Ами опитаха се да ме очистят. Като нищо.
Стрелят по мен в момента. Обстрелват ме!
- Брайън, направи нещо. Не го докосвай! - Добре.
- Сядай долу! - Само ми дай секунда.
- Май го уплаших, седна си. - Лиз, знам, че слушаш.
Виж си телефона, карат Дерек в болницата.
По дяволите.
Кажи сега за Марисол. Връзка ли имате?
Или засега няма да го афиширате?
Виждаш ли? Слушам и попивам.
Просто се забавляваме. Марисол е страхотна.
В Маями си е била екстра,
но баща й е болен и се е върнала, за да бъде с него.
Правилно решение. Няма нищо по-важно от семейството.
Така си е.
Сесията почти свършва. Само ще се хвалиш ли, или те тревожи нещо?
Тя си е все същата.
Щура, забавна, навита на всичко.
И аз бях такъв. Но какво ще стане, когато осъзнае, че съм се променил?
Значи имаш бъдещ въображаем проблем, който си измисли току-що?
Извинявай, но няма да мине.
Да се съсредоточим върху това колко е хубаво, че сме стигнали дотам
да обсъждаме проблеми с момичета.
Да, наистина е хубаво, нали?
Стига де, не беше чак толкова зле. Не се прави на наскърбен.
Дойдох да ти направя услуга, а се оказа капан. Беше подло.
Ти пък се сдуши с Луис, без да ме попиташ.
- Сега ли повдигаш темата? - Да, изпитвам нужда.
Щом искаш пица, поръчай си.
Да, разбира се. Ще се обадя на ФБР да те арестуват.
Трябва да затварям.
Очаквайте обаждане от Дерек, адски е друсан.
Габ, знам, понякога съм непреклонен, извинявай, но се опитвах да ти помогна.
Мамка му.
Не целях нищо, но за пациентите си решавам сама.
Последно си ми написала: "Дай ми съвет за пациентката ми".
Почти се бях измъкнала, Пол!
- Защо ме лъжеш? - Не лъжа. Стига рева, голям мъж си.
- Хора. - Здрасти, Пол, д-р Сайкс ме прати.
Прощавайте, че прекъсвам груповия сеанс на ядосаните великани.
- Тези са докторите. - Много успокояващо.
- Драго ми беше. - И на нас.
Загубила си вяра в мен.
И с право.
Но се опитвам да вървя напред. Надявам се пак да спечеля доверието ти.
- Сринах се в очите ти, откакто Тиа умря. - Не оттогава.
След три месеца, когато пациентката ми не дойде
и ви заварих да се друсате на паркинга.
- Помниш ли? - Много ясно.
Не, нямам спомен.
Извинявай, че не хващам мигом вяра на възстановяването ти.
Тиа ми беше като сестра, а ти се въргаляше с проститутки в дома й.
- Преспа с готината й дружка. - Това беше ти!
- Не става за пример. - Примерът си е идеален.
Разбирам те.
Наистина.
Но щом с Мая не върви, трябва да промениш нещо.
Недей заради моя провал да закопаваш нея.
Бил съм халюцинация?
- Но само ядях торта, нищо повече? - Тортата си я биваше.
- Кажи сега какво става. - Като цяло съм оптимист.
Но да речем веднъж годишно се сривам.
И никак не ми е лесно.
Ужасно е несправедливо.
И досадно. Колко вокални упражнения може да изтърпи човек?
Да, и аз ги мразя.
В такива моменти търся кой да ми помогне в битката.
- Тая година си ти. - Извадих късмет.
- Но битката си е твоя. - Хубаво. Отварят ли се прозорците?
Ти решаваш, но мога да ти помогна да осмислиш съдбата си
с една моя философия, която наричам "Полето".
Затвори очи.
Представи си го
като тайнствен облак от познание и енергия.
- Звучи тъпо. - Не е тъпо.
- Само малко. - Добре, щом си рекъл. Затвори очи.
Искам да навлезеш в тази топла енергия. Нека тя те залее.
И кажи: "Искам да разбера това, което знаеш".
- После спри и се заслушай. - Може ли заедно?
Добре.
Как няма да дойда! Искам да се виждаме често.
Да мързелуваме сутрин до края на живота ни?
Навита съм.
Може би трябва да се чувстваш благодарен, че си вършил това толкова години.
Няма нищо по-важно от семейството.
Готово.
Видях миналата неделя. Чувствах се зле, не можех да стана.
И заедно с жена ми и дъщеря ми
ядохме сладолед в леглото.
Даваше ми го с лъжичка.
Има къде-къде по-лоши неща от това хубавица да те храни със сладолед.
Може на връщане към къщи да купя една-две кутии.
- Добре го каза. - Благодаря.
- Ще се видим догодина. - Ще видим.
Добре го каза.
Раят смърди гадно.
Казвам ти, не си умрял, в болница сме.
Кажете му, че не е умрял.
- Не си, татко. - Жив си.
- Престани. - Съжалявам.
- Пълна къща. - Готин сериал.
- Помните ли чичо Джеси? Мязаше на Елвис. - Всички го помним.
- Казвайте, докторе. Ще го отпусне ли? - Няма страшно.
- Има леки сърдечни отклонения. - Направете нещо!
В изправност е.
Причината вероятно е поглъщането на 650 мг тетрахидроканабинол.
- Всичко ли изяде? - Браво на теб.
Ще направим контролен преглед с кардиолог.
Но си го приберете, щом стане на крака.
- Благодаря. - Моля.
Хванаха ли оня, дето му е отрязал чепа?
- Чий чеп? - Жив си, всички те обичат.
Габи се обади, Конър също. Дори Пол звънна.
Трябва да се обадя на Матю.
- Не, нищо. - Какво?
Той знае, аз му казах. Съжалявам.
Благодаря. Хубаво че си му казала.
ВИКТОРИНА
Здрасти, Мая.
- Габи? - Какво съвпадение.
Всъщност не. Каза, че ще си в сайдер бар в Стария град.
Проверих и видях, че е само един. Чувствам се като преследвачка.
- Просто искам да се уверя, че си добре. - Ако ще оставаш, влез в отбора.
- Тази вечер съм сама. - Каква е темата?
- "Властелинът на пръстените". - Майко мила, ще ги разкатаем.
- Сериозно ли? - Да.
- Самознай ще ги хобитне здравата. - Значи си запозната.
- Представа си нямаш. - Едно такова и за нея.
Не е за вярване, че знаеше името на меча,
изкован от останките на Нарсил, носен от Арагорн.
Котката ми се казваше Андурил! Каква тръпка само!
- Обичам да натривам маниашки носове. - Да, личи си.
- Знаеш ли? Радвам се, че дойде. - И аз.
Навремето не играех сама.
- Ясно. - Бяхме трима приятели.
Бека се премести да работи в Атланта,
Кейт се омъжи и замина,
а Илай влезе в секта, където не му дават да използва телефон.
Не, Илай.
Сякаш цялата Вселена се е наговорила да ме обрече на самота.
Ужасно съм самотна.
Да не губим седмица, да поговорим утре.
Добре.
Но тази вечер празнуваме, защото сме Роханските конници,
повелителките на викторините.
Изяжте се, глупци.
Чао.
Дерек още е много притеснен за манекена,
но лека-полека се връща в реалността.
- Забавно е, нали? - Да, много воайорско.
Искам да сложа една и у Габи.
Интересно ще е, като дойде Дерек 2.
- Чарли къде мисли, че си? - Заспал в спалнята.
- Измъкнах се през прозореца. - Познато.
- Как върви сближаването на семейството? - Всъщност добре.
Мислех, че съм си самодостатъчен,
но толкова я обичам!
Тя е сладка егоистка, която се налага с писъци, моя сродна душа.
И колкото и да не ми се иска да го кажа, благодаря ти.
На много неща ни научи.
Изобщо не ми благодари, приятелю.
Изкарвам се велика майка, а съм отгледала тумба лигльовци.
Опитваш се да си идеален родител, но никога не се получава.
Странно, но това е успокояващо.
Значи грешките ми са без значение.
- Дано, защото тя май ми изяде слушалката. - Истината ще излезе наяве.
Виж какво, познавам момчетата ти.
Не ги различавам.
- Но имат добри сърца. - Не и Матю.
Баща му стигна до болница заради неговата дрога,
той е знаел, а не си направи труда да дойде.
Незнайно как съм отгледала кретен, срам ме е от него.
- Любимите картофки на татко. - Нямах това предвид.
Моля те, не си тръгвай, нека поговорим, Мат.
- По дяволите. - Матю?
Не мога…
Пол.
- Пол! - Да?
Изобщо не се уплаших, че може да не си жив.
Нормално е да седиш в пълен мрак.
Без да помръдваш.
Как мина първият ден?
Чудесно.
Май е време да спра с психотерапията.
- Не думай! Няма да се вържа втори път. - Не, сериозно говоря.
Временното прекъсване ми отвори очите.
Часът удари, Джими.
- Това аз би трябвало да го кажа. - Кажи го, щом искаш.
- Време е да се оттеглиш, Пол. - Добре.
Не си го представях така.
Ела тук.
Хайде де, дай прегръдка.
Не е за вярване.
Ще ми липсваш.
Много държа на теб. Винаги съм искал да ти кажа нещо.
- Сега е моментът. - Боже, Джими, спри се.
Няма да напусна на мига. Трябва да пренасоча пациентите си.
Месеци ще отнеме, докато приключа.
Само веднъж ще се сбогуваме и няма да е днес.
Искам да си взема пица за вкъщи, тръгвай.
Тръгвай!
Превод на субтитрите Боряна Богданова