Гей, сексі. Можна мені в душ?
У мене дзеркало затуманиться.
Тоді я протру кружечок на дверях кабіни,
і ти зможеш підглядати.
Протри два кружечки. Один для принад, а другий – навпроти обличчя.
Домовилися.
Це чудова нерухомість, але я по вуха в боргах.
Доведеться продати собі у збиток. Кажу собі, що я невдаха.
Вибачте, вам погано?
Я прийняв ліки, але вони не завжди діють так, як раніше.
Якщо вас це турбує, покладу руку на коліна.
І накрию пледом.
Але тоді здаватиметься, що я себе задовольняю під ваші фінансові негаразди.
Вибачте, якщо вас це відволікає.
Дякую.
НЕВРОЛОГІЧНА КЛІНІКА «СЬЄРРА-МАДРЕ»
Що у вас?
Паркінсона. А у вас?
Зачіска.
Це смішний жарт.
Вибачте. У мене стресовий день.
Вигляд у вас гарний. Голос не тремтить. Говорите як мудрий.
Я доволі мудрий.
Як з координацією?
Непогано. Дурні вправи помагають.
Я падаю тричі на день. Пора йти в каскадери.
- Пол. - Джеррі.
Тремор помірний. Я б усе віддав за такий.
Іноді я відчуваю велику скутість.
І лівий бік весь час болить.
Я сказав подрузі, що секс помагає,
але вона лікарка, знає, що брешу.
Не пощастило.
От я дурний, жаліюся вам.
Та, я вас прошу.
Обидва летимо шкереберть у дупу.
Як мозок? Галюцинації бувають?
Слава богу, ні.
Вони жахливі.
Тіло слабне, ввижається всяка маячня. Страшно.
Я не знав, що від Паркінсона таке буває.
Якось я побачив Геллі Беррі, вона сиділа зі мною у ванні.
Іншим разом сиділа мама.
Добре й погано? Хіба що мама – кралечка.
Тато каже, в ліжку вона – вогонь.
Годі скиглити. Я ще живий, хай той Паркінсон іде в сраку.
Так. Добре.
Скажіть з усією серйозністю.
Джеррі, я скоро вас заберу.
Пол, ви готові?
У сраку Паркінсона.
Хай іде.
Що за фігня? Я ж перший прийшов.
Я мушу визнати.
Кінець життя буде важкий.
І я можу або впиватися жалістю до себе,
або взяти максимум від залишків цього прекрасного життя.
Більше не живу в країні «чому я».
А мені ця країна подобається.
Я там кілька років прожив.
Гарно.
Коротше, це моя нова філософія. У сраку Паркінсона.
Запамʼятовується. У сраку Паркінсона.
- У сраку. - Напхати йому в панамку.
Джиммі, не пхай моїй хворобі нічого в панамку.
Побачимо.
Але мені потрібна послуга.
Підтримай мене, якщо побачиш, що я провалююся.
Витягни.
Я знаю, що багато прошу.
Пол.
Я так часто на тебе спирався.
Добре, що є можливість хоч трохи тобі віддячити.
І все одно не розумію, чому я мушу
їхати пасажиром у спорткарі, поки ти ганяєш як псих.
Ти йдеш чи ні? Якщо мені не дозволяють водити,
це не значить, що я не можу.
Пол, Пол.
- Ти кайфуєш? - Так.
Добре.
Пол, гальмуй.
Це мій триґер.
Моя жінка загинула в авто.
Попустися! Спокійно.
ПРАВДИВА ТЕРАПІЯ
Вибач, котику, вершків немає, бо я не хотіла їх купляти.
А ще ти вночі, уві сні...
Як же це сказати?
Ти верещав, як маленька сучка.
У чому проблема?
- Та... - Колися. Серйозно.
Чому кричав?
Добре.
У десять років
я жбурнув сосновою шишкою у ворону на подвірʼї.
Сама розумієш, ворону це збісило.
І коли я йшов на автобус, вона каменем падала на мене.
Щоразу. Ти знала, що ворони злопамʼятні?
Не знала. Але історія – топ.
Тому мені постійно сниться кошмар: ворона мене знаходить і лупцює.
І що вона зробить? Видзьобає тобі очі?
Одне око вона тобі залишить.
Щоб ти бачив, як вона глузливо жере друге.
Як добре, що я тобі розказав.
Так. Вибач, котику. Я тебе люблю.
А я люблю тебе.
- Що? - Як це – що?
Сам не чув, як сказав?
Нормально сказав.
Як Морфеус. Скажи ще раз.
Я тебе люблю. Ого!
- Не напружуйся. Люблю тебе. - Добре.
Люблю тебе.
Дай цьом.
Расистка Пем.
Щось утну, хай знає, що я її ненавиджу.
Повір, усі обʼєкти ненависті вже в курсі, що ти їх ненавидиш.
Тоді ти щось утни, хай знає, що ти теж її ненавидиш.
Наприклад?
Скільки разів я можу її посилати на три букви? Це вже зайве.
Наближаємося. Придумай щось.
Доброго ранку.
Який сексуальний вчинок. Біжимо додому на чпок-чпок?
- Аякже. - Ходімо.
У темпі.
Готово. Я збираю меблі, яка маскулінність. Тебе це заводить?
Завело б, якби ти правильно зібрав.
Нема нічого маскуліннішого, ніж щось, неправильно зроблене.
Хіба що той раз, коли я стояв біля мангала
і пересмажував та недосмажував ковбаски одночасно.
Дякую.
- Батя. - Що?
Я поклав у той пакет кілька зайвих перців, для Ґрема.
Побачимося в неділю за вечерею.
А ти куди?
У нього буде перепих.
- Це... - Він знає, що таке перепих.
Чого ти? Мені трохи за 40.
Їй теж.
У старих ягідок сік солодший.
Іноді мені бракує мовчанки між нами.
Перестань. Ну все.
Новина – бомба!
Ти знайшла мої останні чисті труси?
Що? Ні. Тренерка з Весліанського прийде на мій наступний матч,
дивитись, як я граю.
- Ого. Це теж радість. - Так.
Бінго. Добрі новини не закінчуються.
Ти зараз без трусів?
- Ні. - Ще раз фу.
Вважай, я не чула.
Я гратиму в футбол у Коннектикуті!
Як дивно. Останнім часом усі навколо фонтанують радістю.
А мене вибиває з колії найменша дрібниця.
Це мій друг Пол навів мене на думку.
Ми всі самостійні.
І, можливо, щастя не таке вже й неможливе.
Його просто треба обрати.
Чому ти мені це кажеш?
Помилився.
Ти найщасливіший з моїх знайомих.
Ти не мусиш надихати мене при кожній розмові.
Чому просто не посидіти, не попити кави?
Бо кава з твого кафе – це злочин на ґрунті ненависті.
Це правда. Як думаєш, чому койот такий сумний?
Може, тому, що ти звеш його «койоте»? Це не британською, це...
- А ти як його звеш? - Койот.
Койоте.
- Ні. - Добре.
Не можу не спитати.
Ти щасливий, бо цілий день роздаєш паролі від вайфаю
і підігріваєш молоко?
А ще в мене повний креативний контроль над розташуванням мафінів.
Добре. Хіба ти не був графічним дизайнером?
Був. Знаєш логотип фермерського ринку?
- Так. - То я зробив.
Та ну тебе.
Я його постійно бачу на ринку.
Такий був задум.
Рано чи пізно доведеться почати життя спочатку.
Я знаю.
Просто мені нарешті добре там, де я є.
Не хочу ризикувати й усе зіпсувати.
Я тебе розумію.
Наші з Еліс стосунки стали чудові.
Скоро вона поїде в коледж.
Я хочу одного: щоб вона жила зі мною до моєї мирної смерті.
А потім хай собі їде
і робить усі помилки, притаманні молодим 70-річним жінкам.
Здорові стосунки.
Як ти даєш собі раду?
Як раджу пацієнтам. Прикидаюся, доки не зумію.
Я її підтримаю.
Щоб потрапила у Весліанський.
Удаватиму, що моя душа не гине.
Гол!
Це я тренуюся, бо знаю, що сьогодні ти забʼєш.
Ти серйозно? Тиснеш з усієї сили?
Що? Ні. Ти не мусиш забивати.
Якщо не забʼю, мені кінець.
Надіюся, що будь-яке твоє бажання
здійсниться без відчуття примусу.
Ще б зрозуміти, як з новою зачіскою йти на матч.
Завʼязати волосся? Мальвінку? Чи...
Гей, гей. Вона класна.
У мами була така зачіска, коли ми познайомилися.
- Стоп. Справді? - Ні. Я не знаю, нащо це бовкнув.
Мене рознервувала проблема «гол чи не гол».
У мене одне проханнячко.
Можна на матч розмалювати обличчя?
Дереку, вона відмовила.
Та ну!
Але ж груди можна?
Сказала: нічого не фарбувати.
Ми що, квакери?
Коли я вступив у клуб зануд?
А чому він уже розмальований?
Каже, фарбі потрібен час, щоб узятися.
Я поїхала.
- Добре. - Я йду.
Слухай, я візуалізувала.
Тренерка з Весліанського від тебе в захваті.
Ти поїдеш у коледж мрії в Нову Англію.
Я піду на матч у гольфі, це вогонь.
Я буду на всіх матчах. Відкриття сезону, зустріч випускників, вікенд сусідів.
- Вікенд батьків. - Побачимо.
Ти в порядку?
Я цілу ніч не спала. Трохи дурію.
Якщо рознервуєшся на полі,
подивися на трибуни, знайди поглядом нас усіх
- і зарядися енергією позитиву. - Так.
- А ми будемо слати промені. - Добре.
Будемо такі...
- Тату, що з тобою? - Ти наче ригаєш на неї.
Я й сам почув.
Еліс. Ми дуже тобою пишаємося.
Я ще не зіграла.
Це неважливо.
Доброго ранку. Твоя усмішка – це моя заслуга?
Твоя.
Треба нам з цим завʼязувати.
«З цим» – це з розмовами перед сексом?
Коли ми познайомились, я була щойно розлучена,
хотіла сексу й розваг.
Нагодився гарячий молодий чоловік, який звав мене в ліжку доктором Сайкс.
Не може бути. Зараз я дізнаюся твоє імʼя.
Мені більше не варто ховатися від майбутнього.
Ясно. Фігово.
Невже ти вдаватимеш, що для тебе це щось серйозне?
Ні. Але...
Мені нас бракуватиме.
Я ж не сказала, що припиняти треба от прямо зараз.
То в нас буде грандіозний фінал?
Госпел-хор... з феєрверками?
Через 15 хвилин мушу бути на роботі.
Я вкладуся в десять. Ідіть сюди, докторе Сайкс.
Та ти що. Вона справді з тобою порвала?
Так.
Ти наче здивований.
Тільки тому, що вона ще не подзвонила мені.
Ми поговорили, вона сказала, що наш роман
не дає їй рухатися далі.
Я розумію, але все одно бісить.
Може, тому, що глибоко в душі ти розумієш:
тобі теж пора жити далі.
Я знаю, що ти мрієш про більше.
Мати справжні стосунки, свій дім,
вітрильник у Коннектикуті.
Ну добре, останній пункт – моя мрія.
Але суть ось у чому: не розвиваєшся – не живеш.
Сьогодні вранці я жив.
Двічі.
Я собі це занотую.
Пацієнт хизується, хоч його й кинули.
Я скучив за блокнотом.
Я теж, малий.
Почерк став нерівний.
Я розказував про Поле?
Знову твоя духовна жуйка?
Життя – це розмова зі всесвітом.
Починається.
Поле – це розумне енергетичне поле, яке знає, ким ти повинен бути.
І воно буде постійно тобі демонструвати, над чим ти мусиш працювати найбільше.
Знов і знов, доки не почнеш працювати.
Чорт забирай.
Була б дуже корисна штука,
якби існувала.
Чому ти всміхаєшся?
Бо думаю, як мені буде приємно,
коли ти дізнаєшся, що Поле – не вигадка.
І коли це станеться,
можеш не казати, що я був правий.
Просто, ну не знаю,
скинь мені молитовно складені долоні,
наче я бог.
А можна обмежитися сексуальним підморгуванням?
По-твоєму, це сексуально?
То покажи, як правильно.
Я так і зробив.
Ти не зумів.
Це так важко – ремонт у ванні для гостей на другому поверсі.
І я вдячна, що чоловік дав мені карт-бланш з бюджетом.
Та коли я намагаюся розписати йому свій творчий задум,
він не хоче слухати.
Хоробрих жінок часто зацитькують, Кеті.
Ви, Роза Паркс, Pussy Riot...
Розумію, дарма я це сказала.
Але в неї така банальна проблема. Я не могла зосередитися.
Я теж іноді відключаюся.
У мене є пацієнт, Ґреґорі.
На прізвисько Павук.
Прикольне прізвисько, весь у татухах.
Завжди в класних чоботях.
От він до нестями нудний...
ЛИШЕ ДЛЯ ПЕРСОНАЛУ
Я рано прийшов?
Ґреґорі.
Привіт. Ну як воно?
- Ми вже підемо. - Ідіть.
Коли я сумніваюся в собі як у психотерапевті,
він робить таку дурницю, що це моментально підіймає мені дух.
Тому я його не звільняю.
Так. Усі, хто тепер ходить до мене на терапію,
паряться якоюсь дрібною фігнею.
Я знаю, страждання є страждання.
Я вдячна, що заробляю на хліб такою працею.
Але...
У мене проблеми з сестрою, у тата біполярка.
Я пішла в цю сферу, бо хотіла лікувати від реальних психотравм.
Іноді мені здається, що я не виконую свого призначення.
У цьому є логіка?
Моя перша робота була у Бельвью.
Суїцидальні наміри, розлади особистості, шизофренія – оце все.
І як?
Найгірша робота в моєму житті.
- Серйозно? - І водночас найкраща.
Ти була б там на своєму місці.
Дякую, Пол.
Як лікарка
- чи як пацієнтка. - Коротше.
Я придумала колірну гаму для дитячої.
Штори. Я маю два зразки, виберете.
- Скажи правду. - Один зразок.
- Добре. - Але дуже цікаво
- почути ваші думки. - Правду.
Мені байдуже до ваших думок, і шпалери я теж обрала сама.
Добре. До речі. Завтра до нас прийде Ейва.
У неї можуть бути вдалі думки з приводу ремонту.
А Дереків брат колись жував свічки.
Що?
Я думала, ми говоримо про незначущі дурниці.
Ясно. Показуй дитячі шпалери.
Ще рано. Найважливішої людини нема.
Не хами. Я ж казав, Чарлі не прийде.
- Кому він треба, твій Чарлі? - Що чути, хвойди?
- Привіт! - Салют.
Можна починати.
Ну, що скажеш?
Такі спокійні...
Не перебивай Ґабі.
Не можна перебити, поки думає?
- Браяне, будь ласка! - Ну добре, вибач.
Ліз, це просто краса.
Такі спокійні.
А коли полінуєшся вести дитинку на прогулянку,
скажеш: «Зайчику, глянь на небо. Ми вже надворі».
Діти дурні.
Вона думає, що приймає всі рішення стосовно моєї дитини.
Ти знав, на що йдеш, коли найняв няню МакЛіз.
Я чітко пояснив, що це людина з маніакальною потребою все контролювати.
Я жахлива.
Я піду... відповім надворі.
Привітик.
А що це було?
Я не знаю.
Минулі кілька днів йому таємно дзвонять.
Це дуже незвично.
Зазвичай він вмикає гучний звʼязок
і змушує всіх привітатися з абонентом на лінії.
Мене це бісить.
Він явно тобі мститься і зраджує.
- Що? - Так, правило одного року.
Стільки часу він має, щоб повторити твій подвиг без наслідків.
Ліз?
Капець. Ти її зламав.
- Ліз, я пожартував. Це був жарт. - Ну чого ти, мала? Вертайся.
Люди, збирайтеся! Їдемо на футбол.
- Точно. Їдьмо! - Їдемо!
- Вперед! Вперед. - Їдемо! На матч.
- Їдемо. - Їдемо.
Що з нею?
Випала в осад, бо думає, що Дерек їй зраджує.
Правило одного року?
Буває.
Чувак, то це правда?
Так.
- Бігом! Хто радий? - Так!
Я! Я рада. Ти радий?
- Що таке футбол? - Я радий!
- Ти радий! - Зачекайте мене.
Ми рано чи всі ненавидять футбол так само як я?
А я знаю, як можна з користю згаяти час.
Я попросила Браяна переглянути твій новий заповіт.
Він каже, стати бенефіціарами одне для одного складніше,
ніж ми думаємо.
З довіреністю теж треба прояснити.
Коли настане пора відʼєднати мене від життєзабезпечення,
Меґ точно засцить. Тому...
- Вся надія на тебе. - Чекаю з нетерпінням.
- Чого чекаєш? - Моменту евтаназії Пола.
Клас. Потім разом пообідаємо.
Святі буряки.
Ви подивіться на ці вродливі личка.
Усім дякую, що прийшли. Я лише хотів сказати...
- Не кожна мить доречна для спічу. - Ця – доречна.
І все одно це урок для тебе.
Я дуже вдячний. Що ви всі прийшли.
Не знаю, чи Еліс була б така сильна, якби не ви всі.
Та не була б.
- Ми її виховали. - А ти пропетляв.
Що за херня? Я ж намагаюся подякувати.
Чудовий спіч, Джимбо. Сідай уже.
Слухай. Я чув, Еліс підстриглася,
покажеш, котра з них – вона.
Покажу.
- Я тебе люблю. - Шон.
Ти всім розказала?
Тільки Шонові, котику.
Я тебе теж люблю.
І всім іншим. Вибач, котику.
Еліс! Ану вжар!
Давай, Еліс!
Ти не кричиш?
Вона ж лише розтягується.
- Розтягується, мов звір! - Гей.
- Не кажи «звір». Ні. - Не називай жінок звірами.
Звір у спорті – це добре.
- Он як? Вибач. - Помилочка.
Давай, Еліс!
Стоп. А чому ти не на полі?
Тренер сказав, що фанатка з мене краща.
Та йди ти! Мені це казали всі мої тренери.
Добре. Вперед, Еліс!
Добре. Чудово. Давай, давай.
Так, чудовий пас.
Нічого. Слухай, Еліс. Ідея була класна.
- Вона любить, коли я на позитиві. - А я – не ти.
Гей, хвостата! Коли Еліс дає тобі гарний пас, доводь до кінця! Так, ти!
- Боже, Пол. - Пол, на один тон нижче.
Грай, Еліс! Вперед, дівчинко!
- Давай, мала. - Так. Еліс!
- Ти здобудеш перемогу! - Так. Так, так.
Боже! Це фол!
- Граємо далі! - Та ну, суддя.
Який матч ти дивишся?
Не витріщайся собі в дупу!
Ой, які ми молодці.
Давай, доню, давай.
Не страшно.
А ви лікар, так? У мене дуже великі проблеми з увагою.
Аддерал не випишу.
Не чіпай мою дівчинку.
- Молодець, арбітре. Дякую. - Нарешті.
Сонечко, тихо, спокійно.
Стоп. Слухайте всі.
Повторюйте за мною, добре?
Отак.
Гол!
Спорт – це супер!
- Класна гра. - Ти теж круто грала.
Дякую.
Еліс, Еліс.
Ну все, не нагнітайте.
Еліс, можна тебе на хвилинку?
- Авжеж. - Це тренерка з Весліанського?
- Не дивіться. - Мені насрати.
Я залякаю її поглядом.
Еліс Лерд.
- Може, ми просто... - Пол,
думаю, цей метод зараз недоречний.
Якщо ви міняєте довіреність,
я рекомендую оновити ще й 401(k)s
і включити Джулі в іпотечний договір, а це може бути непросто.
Потрібні нотаріус, свідок і вуса снігового барса.
Де розписатися, щоб ти замовк?
Гей! Ти сам спитав, Буркотуне.
Не звертай на нього уваги. Просто... Не знаю... Все це так складно.
А може, вам одружитися?
Хіба більшість проблем не зникне?
А знаєш, він не помиляється.
Яка дівчинка не мріє вийти заміж,
щоб менше папірців заповнювати.
Непоганий варіант.
Ти покликав мою дівчину заміж від мого імені?
- Пол... - Ні, ні.
Момент насолоди. Не поспішай.
Пробач.
Він оговтається.
Не думаю.
- Люба. - Що?
Я хочу зізнатися.
Той учорашній дзвінок...
Я так і знала.
Це та жінка з ліги корнголу?
Ти трахаєш корнгол?
Ні. Шерон асексуальна.
Щоб це знати, треба з нею дуже багато спілкуватися.
Усі ті дзвінки –
від Меттью. Його знову звільнили.
Просив, щоб я допоміг розказати тобі.
А чому він просто мені не сказав?
Може, йому здається, що іноді ти на нього занадто тиснеш.
Коли в пʼять років він подряпав твою машину,
ти зламала дзвінок його триколісного велика.
- Око за око. - Отож.
Він думає, що буде легше, якщо я спочатку тебе підготую.
До речі, в цих штанцях у тебе дупка – супер.
Продовжуй.
Він мусить вернутися додому.
- Знову? - Так!
Коли цей підліток візьме себе в руки?
Я розумію. Люба, він у скруті. Що ми ще вдіємо?
Коли він хоче переїхати?
Шість годин тому.
Привіт, мамо.
- У цих штанцях твоя... - Розмови про дупу – не для тебе.
Ну добре. Іди сюди. Обніми мене.
А ти – продовжуй.
Які ніжності.
Доброго ранку.
Ні, ні. Пора відповідати за базар. Я хочу це побачити.
Пол, вибач, що я освідчився твоїй дівчині.
І я готовий прийняти покарання, яке ти мені призначиш.
Прибирання в офісі, мовчазний бойкот
чи відшмагай мене, якщо твоє покоління до цього звикло.
Тебе не покарано.
Фу! Хоч по дупі злегка надавай.
Шлюб вирішує майже всі наші проблеми.
Тому в цю суботу ми підемо до мирового судді.
Коли спитає, чи згодні ми стати подружжям,
Джулі просто відповість: «Мабуть».
А я відповім: «Чом би й ні?». Раз плюнути.
Вибач, Пол.
Я так зрозуміла, весілля-невесілля мені організувати не дадуть.
Добре. Мене не покарано, це небезпечно.
Тому я візьму сніданок і вийду як переможець.
Ай.
Ну чого ти? Ти ж знаєш, я люблю вас із Джулі.
Дозволь мені щось влаштувати.
Ні хера.
Пол. Пол, Пол, весілля не для людей, які одружуються.
Вони для батьків, діда з бабою і так далі.
А всі твої давно повмирали, тому це весілля буде,
якщо задуматися, для мене однієї.
- Джулі теж нічого не хоче. - Я вже її набираю.
- Не смій. - Уже посміла.
Вона любить зі мною поговорити.
Ґабі. За що мені така радість?
Радість.
Я така схвильована, що забула, чому дзвоню.
Не вискакуй зі штанів.
Ти знаєш, як я на тебе реагую.
Я тут!
А що б ти сказала,
якби я вам організувала крихітне весілля-невесілля?
Ніяких священників, вони стрьомні. Бар із самообслуговуванням.
Дрес-код – чорні краватки заборонено.
І ми разом виберемо тобі гарну сукню,
яка підкреслить твої розкішні рельєфні руки, схожі на янгольські крила.
Ясно. Дай телефончик Полу.
У тебе справді рельєфні янгольські руки.
Дякую. Як нам це припинити?
Ніяк, доведеться її приспати.
Ну, Пол. Ти ж знаєш, я останнім часом розгублена.
Мені це потрібно.
Я просто дівчинка, стою перед хлопцем і прошу його одружитися з іншою дівчинкою.
Ще раз – ні хера.
- Ну добре. - Ура! Боже, ура!
- Прокляття! - Ти не пошкодуєш, сексі.
- Так. Па-па. - Ну все, бувай.
Я не даю на це своєї згоди.
Тренерка скоро прийде, але це добре.
І знаєте чому? Знаєте чому?
Бо ми готові. В будинку чисто.
Я розкидав футбольні мʼячі для атмосфери.
А потім через один перечепився. І кульгаю. Потім я їх поприбирав,
бо це було смішно. Що з частуванням? Ми готові?
Якби канапе вступали в універ, ця сирна тарілка здобула б стипендію.
Я забігаю наперед,
але я вже уявляю себе в Коннектикуті.
Хто вона, Еліс на Східному узбережжі?
Як я вдягаюся?
Я спитала Ліз, вона каже, цій дівчині дуже личать светри-гольфи.
Я на нервах. А якщо все вийде як у тата?
Приголомшиш її словесною діареєю?
- Отож. - Так.
Якщо все піде шкереберть, розіграй карту загиблої мами.
Кажеш, що мама загинула, і люди дають тобі все, що хочеш.
Я більше так не роблю.
Що, вибач?
Два тижні тому ти відмазалася від підготовки декорацій для вистави,
сказала, що запах дерева нагадує про домовини.
Я визнаю: це відносно недавня зміна.
Одна людина сказала, що я користуюся цим як милицею.
Тому я більше не буду.
Ух ти. Я тобою пишаюся, бо...
Мене знічевʼя грабують?
Меттью знов звільнили, тому він живе вдома.
- Але він не вдома. - Мама сказала, що можна.
Чуєш, Ліз.
Шон, Меттью. Меттью, Шон.
Я бачу, ти фанат сиру?
Ага.
Категорично ні!
Перестань. Тут не лишилося харчів.
Він усе поїв. Він як Пакмен.
Це не мій клопіт.
Коли загинула Тіа, я рік годувала твою дитину.
Ого. Ліз розіграла карту нашої загиблої мами?
І розіграла чудово.
Точно, в тебе жінка вмерла.
Хріново.
Так. Тобі пора.
Ні.
Ой, жах. Це вона.
- Вона. - Задихаюся.
- Під пахвами мокро.
У мене теж.
Я відчиню. Джиммі, прощайся.
Що? Я мушу піти?
Як прикро. Я вивчив напамʼять дивовижні факти про футбол.
Ти знала, що Пеле був першим речником віагри?
А ти знав, що це огидно?
Якщо хочеш дати запізнілу пораду, то можеш зараз.
- Готова? - Так.
Коли тиснеш їй руку, тисни твердо, але не занадто.
І що б вона не вибрала з тієї довбаної сирної тарілки,
кажи: «Чудовий вибір».
А насамперед
просто будь собою.
Ти найкраща.
Здрастуйте.
- Вітаю. - Джеймс Лерд.
Енергійний тато дівчини.
Твердо, але не занадто. Чудовий вибір.
Меґґі Боген. У вас надзвичайна донечка.
Дякую.
А ще я не її біологічний батько.
Її мати крутила з Бекхемом.
І ми пішли.
Я знаю, Шон. Я був там, коли це сталося.
Клас. Правду кажуть: ти буквально світишся.
Дякую. У мене жахливі гази. Аж у піт кидає.
Байдуже, в чому причина, але світишся.
Що скажеш про дитячу кімнату?
Ти спокійна. Візьми мене за руку.
Тут таке дивовижне світло.
І ліжечко чудове.
Мене турбує одне – ті шпалери.
У дитинстві я завжди хотіла мати на стіні Вінні Пуха,
але мама дозволяла тільки біблійних персонажів.
Красивих ангеликів?
Каїна, який убиває Авеля.
Страшнувато.
Я росла самотньою дитиною.
Моя перша книжка – «Вінні Пух»,
у нього було стільки друзів і...
Вибачте. А я не забагато собі дозволяю?
- Аж ніяк. Усе нормально. - Ні, ні.
Усе нормально. Вінні Пух – чудова ідея.
Хай Вінні Пух мені відсмокче.
Ліз, ні! Вінні такого не робить.
Хіба що ти спочатку вмочиш член у мед.
Вінні любить мед.
Просто визнай.
Ти дрібʼязкова, бо Ейва зарубала твої ідеї,
і тепер ти будеш вічно ображена.
Як ворона.
Таких порівнянь я не схвалюю.
Добре. Так, я дрібʼязкова. І так, я відома своєю злопамʼятністю.
- І так, вічно. - Це правда.
Але тут важливі межі, Браяне. Ви всиновите дитину.
Ви обговорювали з Ейвою міру її участі?
Ти справді питаєш, чи ми владнали такий важливий момент,
коли пологи так близько?
Звісно, ще ні!
Усі прийшли! Люди, сідайте.
- Браяне, твоя вистава все! - Супер.
- Привіт. - Привіт.
Пол, Джулі, дякуємо, що завітали.
Чому ми тут?
Щоб я розповіла вам про кіно 2001 року,
у якому міс Дженніфер Лопес надихнула ціле покоління,
продемонструвавши нам: якщо ти гарна і маєш золоте серце,
ти організуєш бомбічне весілля, навіть якщо цейтнот
і ти хочеш трахнути наречену. Камера на Джулі.
Коротше, на наступні кілька днів я ваша довбонута організаторка весілля.
- Так! - Ти Джі Ло.
- Точно. - Я не розумію.
Фільм хороший, але навіщо нам організаторка весілля?
Тобі сподобався той фільм?
Прошу уваги!
Підготовка йде прискореними темпами.
Весілля буде перед цим будинком,
бо мила красуня Ліз любʼязно погодилася його провести.
Усе для мого терапевта.
Я говорив з тобою один раз, на лавці.
Мені все це не приписуй.
Конфіденційність. Вибач.
А ще, Пол, Джулі, я знаю, ми говорили про камерність,
але це в минулому. Усе росте, все веселішає.
- Буде частування... - Частування.
- ...танцмайданчик... - Танці.
- ...гірлянди з дупи. - Дупа.
Я знала, що ти заціниш.
- Цього не буде. - Буде, Пол.
Сам винен, дозволив мені, дурко!
Переходимо до списку гостей, який усе росте.
Учора я говорила з Меґ, вони з Дейвом прилетять.
- Дейв. - Я знаю.
Вона сказала, що їй дикувато
чути про батькові заручини від мене, тому краще подзвони їй ти.
А ще, оскільки в нас мало часу,
а ще тому, що він розплачеться, якщо його не взяти,
Джиммі проведе церемонію.
Так!
А так тобі! Так тобі! Так тобі!
- Я мріяв про це. - Сядь. Сідай.
Це чудово.
Вибачте, я спокійний.
Я вже знаю, з якого жарту почати.
Я вам не скажу, прибережу до весілля.
Боже.
Пол, не кіпішуй. Тобі треба тільки прийти.
Не знаю, як ще більше спростити завдання.
- Добре. - А ще, Джиммі,
коли ми з красунею визначимося з кольорами,
візьмеш Пола, купите краватку й нагрудну хустку в тон.
Це вже двічі прийти.
Власне, Пол, прийти треба тричі. Прийдеш у крамницю,
на власне весілля, чорт забирай,
а ще прийдеш у кращому настрої.
Ходімо, королево. Поговоримо про всяке.
Мені з тобою спокійніше при свідках.
Хочеш, щоб хтось дивився? Клас.
Я просто...
Чудовий був матч.
Уболівальники в тебе галасливі, особливо той старий джентльмен.
Так. То був мій буркотливий дід-психотерапевт.
А висока жіночка в барвистому – моя хрещена-героїня.
А ще був Браян, мій хрещений дядько-ґей, і Шон.
Багато людей.
А та, яка найголосніше кричала, – моя хрещена-сусідка.
- Так. - Це чудово. Тобто ми...
Попереджаю: я не відповідаю за вчинки цих людей,
якщо ви не візьмете мене в команду.
Тобі пощастило мати таку велику і страхітливо віддану групу підтримки.
Так.
Справді пощастило.
Добре, слухай.
У нас репутація команди, яка захищається.
Тому ми шукаємо нападників, таких як ти.
Я пройдуся по кількох моментах...
Приємно було познайомитися.
Мені теж, Еліс. Прикро, що не зрослося.
Гей! Ви робите велику помилку.
Вона класнюча.
Не рекламуйте. Це вона мені відмовила.
Шон, занеси це в будинок.
Дякую, що прийшов до нас сюди.
Ми допомагаємо готуватися до спонтанного весілля друга.
Ви такі добрі. Ого, навіть Браян.
Так, Стюарте, безчесний ти покидьку.
Я вмію бути добрим, просто не афішую.
Вітаю, Стюарте, я Ґабі.
Вітаю. Здається, ми...
Ніколи триндіти. Чула, ви гарно обгортаєте виделки серветками
і прикрашаєте бантиком. Робіть.
Ого. Мене вперше потягло до жінки.
Слава богу, ви прийшли.
Ні, Ліз. Ця група не для тебе. Сестричко, твоє завдання – гірлянди. Ясно?
Взагалі-то, для всіх буде краще,
якщо ти підготуєш бар у домі.
Я хочу готувати гірлянди надворі.
Ні. Ти хочеш надворі лізти в їхні справи.
Я можу поєднувати.
Не можеш. Ти підеш зі мною.
Розберіться з втручанням Ейви, негайно.
Ваша навʼязлива подруга має рацію.
Жаль, що ти нам про це не сказав.
Два тижні тому ви отримали від мене текстове повідомлення:
«Розберіться з втручанням Ейви».
Міг би й нагадати. Трохи більше постаратися. Не подумав?
Я загортаю виделки в серветки для чужих людей.
Але не для нас, Стюарте.
Це ваша справа – визначати параметри.
Наприклад, можете задати рамки з регулярним візитом раз на рік.
Наче вона Санта? З таким неможливо конкурувати.
Або раз на місяць, як виплата за машину.
Менша загроза твоєму крихкому еґо.
Так чи так, перевага в тому, що в дитини буде ще один люблячий дорослий.
Це непогано.
Якщо тебе приваблює бедлам.
Капець.
Я знову з вами. Вона на секунду відвернулася.
Коли я народила Меттью, материнський інстинкт так розгулявся,
що коли прийшла медсестра його скупати,
я злетіла з котушок. Укусила її, відчула смак крові.
Боже.
Суть ось у чому: Ейві буде дуже важко розстатися з дитиною.
І якщо ви відчините ці двері бодай на шпаринку,
Ейва назавжди залишиться у вашому житті.
Єдино правильної відповіді тут немає.
Стюарте, у тебе є діти?
- Нема. - Тоді можеш не висловлюватися.
Чув, що ви нянька.
Цій дитині дуже пощастило.
Я уникав як міг, бо якщо скажу те, що думаю,
прозвучить егоїстично. А це ж так на мене не схоже.
- Я знаю. - Але, чесно кажучи,
я буду радий скидати їй фото й новини раз на рік.
Але Ейвиної участі я не хочу.
Це наша сімʼя.
Милий, ти з таким ентузіазмом це говориш.
Так.
Батьками будемо тільки ми двоє.
Ми троє.
Треба їй повідомити.
- Розкажете, як пройшло. - Добре.
Добре.
Ти сам задоволений?
Ні.
Щось підказати?
У вас є пістолет?
Пол, не нагнітай.
Вітаю. Ми шукаємо краватку і нагрудну хустку такого кольору.
Я люблю нагрудні хустинки.
Наче твій костюм підморгує людям.
А чому ви всі тут?
Ми знаємо, що таке стиль.
А Джиммі вдягається, як містер Роджерс.
Вибач, це пряма цитата Ґабі.
Містер Роджерс?
- Я червонію. - Фред Роджерс був популярний.
Між іншим, моя двоюрідна бабця провела пʼяний вікенд з містером Роджерсом.
Казала, то був феноменальний день у нашому районі.
То районом була її піхва?
- Так, Пол. - А могла бути й дупа.
- Ну здуріти. - Я б сказав, що це темний провулок.
Підіть погуляйте по крамниці.
- Я почну тут. - Ми просто...
Прокляття!
Я допоможу.
Паркінсон іде в дупу.
Так. Хай іде в дупу.
Коли я буду вас одружувати, хочеш почути якісь особливі слова?
Я можу говорити годинами. Але ти не схвалиш.
Тому я подумав, що обмежуся десятьма, 20 хвилинами.
Даю тобі одне речення.
І спробуй не розмазувати шмарклі.
Тоді ти спробуй не мати таку красиву історію кохання.
Джиммі. На твоєму весіллі я тебе катуватиму.
Я більше ніколи не одружуся.
«Ніколи» – це дуже довго, малий.
Я вже знайшов споріднену душу.
У нас прекрасна донечка. Що ще я можу просити?
Еліс їде в коледж,
я багато думав про самотність.
У мене чудові друзі, улюблена робота.
Хороше життя.
Крім того, я знаю того, хто майже все життя був сам,
і йому дуже подобалося.
- Кому? - Тобі, дурко.
Так.
Гей! Ніхто, звісно, не питав,
але тут немає ременів.
- І це величезний недогляд. - Так.
Гроші валяються, ніхто їх не бере. Так?
А ще продавець сказав, що немає нагрудних хусток
- бажаного кольору. - Ну що ж.
Але вони є в іншому їхньому бутику.
Я не піду в другий бутик.
Не віриться, що вона мені відмовила.
Вона про це пошкодує.
Я напишу кузену Шеймасу. Він її побʼє.
Я знайшла його через ДНК-тест на спорідненість. Він абсолютний псих.
Пригальмуй.
Це хріново. Але завжди можна знайти коледж тут поблизу.
Що ти задумала? Я говорив з тренеркою. Це ти її відшила.
Ти мені збрехала?
Ні, не збрехала. Я тренувалася брехати татові.
Тоді я тобі на сто процентів прощаю. Пишаюся тобою, брехушко.
Щось я не розумію. Ти ж так хотіла.
У розмові з нею я зрозуміла, як ви всі мене підтримуєте.
Завжди. Мабуть, я не готова відмовитися від цього. Відчуття безпеки.
Ти точно зрозумієш. Ти й досі живеш у дворі.
У дворі я не живу.
Там будиночок.
- Будь ласка, не виказуй мене татові. - Еліс, я не знаю.
Шон, будь людиною, в мене мама загинула.
Вибач, я з цим завʼязала.
Будь ласка.
Ну добре. Мовчатиму.
Дивись не підведи, бо Шеймас люто ненавидить стукачів.
А ще більше – королівську сімʼю. Він страшно заполітизований.
Шкода, що дівоче свято – це приміряння сукні
і складання списку твоїх коханців.
- До речі, перелік тіл вражає. - Дякую. У 70-ті було не нудно.
Я не встигла розказати вам історію
про те, як я ходила на дівоче свято, а стриптизером виявився син подруги.
Мені мало бути незручно, але, чесно кажучи, дуже сподобалося.
Він постійно дивився мені в очі.
Ти вже розказувала цю історію.
Я й досі згадую того юнака. Використовую цей спогад, розумієте?
Я не буду проти, якщо моя вечірка скінчиться.
Джиммі пішов додому.
А ваші половинки, чиїх імен я ніяк не запамʼятаю, пішли в магазин з ременями.
Ти знаєш їхні імена.
Чесне слово, не знаю.
Скажи, як їх звати.
Добре. Де краватка й хустка?
Що ти за людина?
Кому воно все треба?
Ми в будинку Ліз, а не в Копакабані.
Це зовсім ні до чого.
- Пол... - Ні, ні. Він правий.
Забіжимо в суд, а потім просто...
Замовимо сюди піцу. Так менше мороки.
Точно. Дякую.
Чекаю в машині.
Вона сказала все, як я хотів,
але відчуваю під сподом щось недобре.
Що з тобою таке?
Дурієш, бо мусив купити краватку?
Тебе там не було. Джиммі сексуалізував містера Роджерса.
А Дереки не замовкали.
Так і знала, що ти знаєш, як їх звати.
Слухай, я по коліна загрузла у вашому весіллі,
і хоч я люблю танцювати з білими,
невже ти думаєш, що я стараюся для себе?
- Невже ти такий дурний? - Невже?
Я б морочилась, якби не бачила, що Джулі хоче?
- Невже? - Мала,
іноді краще останнє слово дати мені.
Вибач. Я розхвилювалася.
Це маячня.
Джулі байдуже.
Її машини нема.
Не може бути.
Ну добре. Кажи вже.
Не може, бляха, бути!
Вона сказала, що я не вписуюся в команду.
Прийшла до нас додому і відмовила мені.
Та пофіг. Знаєш що? Все. Я закрила цю сторінку.
Гей, до дупи Весліанський.
Іди сюди.
Вона бреше. Це Еліс відмовила тренерці.
Шон, ти ж обіцяв мовчати!
Бо я думав, що він не такий дурний і не повірить.
Яка університетська тренерка летить через усю країну, щоб сказати «ні»?
Добра й шаноблива.
- Що тут діється? - Я не хочу про це говорити.
Вона подумала, що без нас їй буде самотньо, і злякалася.
Ти не міг би піти до себе в будиночок?
Стоп! Хай Шон залишається. Він член сімʼї.
Супер.
Я думаю, я ще не готова їхати.
І знаю, що не готова покинути тебе.
Це я розумію.
Не бути готовою – це нормально.
Якщо потрібен час,
можеш жити вдома і вчитися десь тут.
Дякую, тату.
Джиммі, це маячня. Ще гірша, ніж її маячня.
Ти знаєш, вона б справилася. Але не хочеш відпускати.
Прокляття! Я ж узяв тебе в сімʼю.
А тепер ти вигнанець. Іди в будиночок.
Не віриться, що Пол був правий і Поле існує.
Тепер я мушу звабливо йому підморгувати.
А це про що?
Ви обоє боїтеся йти вперед. Але знаєте, що повинні.
Чорт. Нам усім це потрібно.
Може, обʼєднаємося проти нього? Я думаю, треба.
Мені страшенно хочеться, але він правий.
І це бісить.
Доню, ти витримаєш коледж.
Після всього, що ми пережили, це як прогулянка в парку.
Ти вже й так жила практично сама.
Я тебе ніби як підготував.
Може, такий у мене був план.
Ні. Але хвалю за спробу.
Люди, яких ти боїшся покидати, ніде не дінуться...
Меттью, ану вимітайся звідси!
Ось ти де.
Вибачте. Малий, ходімо додому. Там є для тебе їжа.
Удома на мене накричали, бо їв.
Ну, так. То був весільний торт.
Заходьте. Будьте як удома.
- Прошу, сідайте. - Супер. Так.
Ви такі красунчики. Дуже стильні.
Дякую.
З якої нагоди?
Через 45 хвилин ми підемо або не підемо на весілля.
Тримаємо кулаки, щоб воно відбулося або не відбулося з вибухом драматизму.
Це так кумедно.
У моїх батьків не було ніякого весілля.
Знаєте ці подружжя, в яких видно, що не слід було їм одружуватись,
але вони тримаються разом, бо розлучення – це гріх?
Добре. Ми повернулися до Бога.
Вибачте. Ви прийшли не слухати про моє дитинство.
Ні.
То про що ви хотіли поговорити?
Я всіх збентежила. Отака я.
- Я теж такий. - Він такий.
Просто ваша сімʼя дуже особлива.
І я щаслива бути маленькою її частинкою.
Хлопці, я дуже вдячна за вас.
Усе, більше не перебиваю. Ваша черга.
Ну, як пройшло?
Ти знаєш...
Я не зміг. Сказав кілька слів,
попросив її до кінця життя бути з нами.
Ні!
Вона сказала, що я красень!
У неї важка сімʼя, а їй мій вигляд сподобався.
А я сумнівався, чи личить мені цей піджак.
У неї поганий смак, як ми вже знаємо після фіаско з Вінні Пухом.
Я знаю, що ти скажеш.
Що я слабак і не заслуговую на дитину.
Просто Ейва така...
самотня, розумієш.
Ти...
слабкий чоловік.
Я знаю, знаю. Я напартачив.
І я б зробила те саме.
Справді?
Хріново, що ми такі добрі люди.
Та отож. Скажи?
Рано ще запивати проблеми.
Де ти взялася?
Що? Ви там подуріли? Я ж сказала: ніякого мʼякого сиру.
А чому в тебе рація?
З ким ти розмовляєш?
Імовірність, що гості прийдуть, дорівнює 50 на 50.
Але так чи так, а весілля в нас буде.
Ліз, я вийду за тебе, якщо доведеться.
Тепер я надіюся, що Пол і Джулі не прийдуть.
Я знаю. Ми всі знаємо.
Багато не пий, то для мене. Для тебе трошки.
Ти в цьому підеш?
Таке враження, що тобі не цікаво.
Я думав, нам до всього цього байдуже.
Мені було байдуже...
А потім я поміряла сукню, вона така гарна.
Крім того, 15-хвилинна дівоча вечірка
була присвячена не лише обговоренню всіх моїх чоловіків.
Не зрозумів?
Я розповіла їм про наше знайомство, перше побачення в італійському ресторані.
І як ми не знали, що там ще й караоке,
і як ти проговорив пісню «Total Eclipse of the Heart».
І всі тобі охали-ахали, і я просто...
Мене затягло. І я... Боже мій. Я просто...
Я така... Почуваюся дурною.
Ні. Дурна тут не ти.
Я пообіцяв собі насолоджуватися життям на повну, і...
Але, на жаль,
найбільше в житті я люблю...
бути козлом.
У цьому ти профі.
Ніяк не перестану козлити.
Я мусив усвідомити,
що в нас є щось цінне.
Ти. Я.
Це потрібно святкувати.
Можливо, нам судилося ще 50 років прожити разом.
Що? І все?
А потім ти, мабуть, помреш, а я познайомлюся з іншою.
Я про щось забув.
Ти вийдеш за мене...
через 15 хвилин?
Так.
- Так? - Так.
Весілля поспіхом? Джуді вагітна?
Я знав, що не треба тебе запрошувати.
Мій подарунок татові – я не взяла з собою чоловіка, Дейва.
Такому подарунку ціни немає.
Так важливо, що ти прилетіла.
Авжеж, прилетіла.
Одружуйся щосуботи.
Я хочу проводити з тобою якомога більше часу.
Тільки недовго.
Добре. Можемо теж обнятись і поцілуватись.
Давно я не була на весіллі сама.
- Так. - Це цікаво.
Не мушу бути заміжньою мамою.
Можу перепити. Запросити незнайомця на танець.
Можу навіть кокетливо жартувати.
Хочеш спробувати?
Можна.
Мій татусик – наречений.
А в тебе який татусик?
Це було... Ти знаєш, нормально.
- Ти натренуєшся. - Ага.
Може, не так часто повторюй «татусик».
- Я вже почну пити. - Добре.
- Розважайся. - Так. Ні. Я розумію.
Я розумію, здавалося, що я не обовʼязкова.
Це та тренерка. Я все зіпсувала.
Карта мертвої мами. Востаннє.
Розіграй рішуче.
Проблема в тому,
я щось собі намудрувала, бо в мене мама недавно загинула.
Ще, ще.
Так, так. Я сама не своя після того як мамусі не стало.
Мамусі?
Яка ви добра.
Ви не пошкодуєте.
Дуже вам дякую. Чекаю з нетерпінням. Дякую.
Я їду у Весліанський.
Отже! Ми вже починаємо.
Будь ласка, займайте місця.
Любиш відпадні спічі?
Ну, то починаймо. Ти сядеш?
Я поведу тебе до вівтаря. Твій тато не прийшов.
Я завжди радів з приводу його смерті,
але зараз радію ще більше.
- Що ти робиш? - Нічого. Комаху ганяю.
Ну прекрасно.
Зайди. Зайди.
Люблю тебе.
Прошу всіх сідати.
Недбальством з мого боку було б не звернути увагу на те, що нині
по всій нашій великій країні
- бульйони змушені... - Бульйони?
...влаштовувати бучні весілля для друзів і родини.
Вони не можуть збігти.
- Ух ти. - Боже.
Ти дозволяла цьому типу в себе увійти.
Я цим не пишаюся.
Дівчата, я все чую.
Дякую всім вам, що прийшли, звісно, а тепер...
Ні. Ти вже пожартував про бульйони, і ми всі тепер як обпльовані.
Так.
Це й було твоє одне речення.
Ні, Пол. То було привітання, а не речення.
Дайте йому речення!
Йому воно потрібне.
Тату, не будь козлом.
Дай йому сказати фразу.
- Хай говорить! - Я вас усіх не боюся.
- Тихо. Послухай мене. - Це якесь... Ні.
Постарайся заради мене, герою.
Ну добре.
- Давай. - Добре.
Сьогодні ми зібралися на свято Пола та Джулі,
живих прикладів того, що любов можна знайти у найнесподіванішу мить.
І в найнесподіванішому місці.
Кома.
Що, в їхньому випадку,
було холодним стерильним кабінетом лікаря,
де вони вперше зустрілися поглядами над стетоскопом Джулі.
Кома. І попри численні перепони,
зокрема й етичний кодекс лікаря,
між ними виник звʼязок, такий глибокий і такий міцний,
що вони зуміли знести стіни певної фортеці самотності,
раз і назавжди.
Крапка з комою.
Отже, Пол і Джулі,
дуже вам дякую за те, що розділили цю мить
і свою любов з нами всіма.
Бо ми, всі до одного, дуже щасливі, що можемо любити вас взаємною любовʼю.
Крапка.
А фіг з ним. Знак оклику.
А тепер...
Точно. Вибач, забув.
А тепер, владою, наданою мені штатом Каліфорнія,
оголошую вас...
Ви вже? Ну добре. Ви одружилися.
Тоді просто бери й цілуй її з язиком.
Так!
Так.
- Ура. - Браво.
Чуєш, герой. Я тобі щось винен.
Я ж казав.
Тобто ти кажеш, що в мене є цілий рік, можу цілувати кого захочу?
Я тобі цього не казала.
Це я тобі кажу.
Я знаю, кого виберу.
Та ну тебе. Якби мені дозволили зрадити, я б обрав Педро Паскаля...
А ще свого чоловіка.
- Кицю, так круто вийшло. - Правда?
Не віриться: ти все організувала.
Я тебе люблю.
Боже. Ти зумів. Нормально сказав.
- Ого. Класно. - Так.
Уже бракує кривляки.
Я можу й покривлятися. Зімітувати. Можу як Ґолум.
Давай як він.
Я тебе люблю, моє золотко.
У тебе теж так може бути.
У мене вже було, Пол.
Я щасливчик: у мене таке було майже 20 років.
Тому...
Я не певен, чи може бути щось краще.
Карта загиблої дружини.
Здогадуюся, що це ти порадив Еліс більше її не розігрувати.
Страшно, правда? Думати про те, щоб вийти у світ.
Зроби мені послугу.
Не будь як я.
Не зволікай так довго.
Татусику.
- Ого. - Потанцюємо?
Усе одно забагато «татусика».
Добре, татусику. Татусику, за мною.
Та пішло воно все.
Джеррі, а ти тут яким вітром?
Не перезбуджуйся. Я просто люблю торт.
- Жеребчику. - Я.
З ким балакаєш?
- Джеррі. - Хто?
Джеррі.
Ти його не бачиш?
Гав.
Так.
Переклад субтитрів: Олена Любенко