Čau, brouku. Nevadí, když se osprchuju?
Zamlžíš mi zrcadlo.
Co kdybych na dveřích utřela kolečko, abys mohl šmírovat?
Utři dvě. Jedno na ty zábavný partie a druhý na obličej.
Domluveno.
Ta nemovitost je skvělá, ale předlužil jsem se.
Budu ji muset prodat se ztrátou. Cítím, že jsem selhal.
Pardon, jste v pořádku?
Jo. Vzal jsem si prášky, ale už nezabírají jako dřív.
Jestli vám to vadí, dám si ruku do klína.
A zakryju ji tady tou dekou.
Ale pak to bude vypadat, že se nad vašimi finančními problémy uspokojuju.
Promiňte, jestli vás to rozptyluje.
Děkuju.
NEUROLOGIE
S čím tu jste?
S parkinsonem. Vy?
Jdu se ostříhat.
- Zasloužím si větší smích než tohle. - Omlouvám se. Mám blbej den.
Vypadáte dobře. Máte pevný hlas. Zníte moudře.
Jo, moudrej docela jsem.
Co rovnováha?
Ujde. To trapný cvičení mi pomáhá.
Já padám třikrát denně. Asi se dám na kaskadéřinu.
- Paul. - Gerry.
Jen slabý třes. Co já bych za takový třes dal.
No, jsem hrozně ztuhlej.
A pořád mě bolí levá půlka těla.
Řekl jsem přítelkyni, že na to pomáhá sex,
ale ona je doktorka, tak pozná, že kecám.
To je smůla.
Je mi blbý si vám stěžovat.
Ale prosím vás.
Jsme na jedný posraný lodi.
Co mozek? Máte halucinace?
Ne, díkybohu.
Ty jsou nejhorší.
Chřadne vám tělo a pak ještě tohle. Děs. Já nevěděl, že to parkinson dělá.
Ale jednou jsem měl ve vaně Halle Berry.
Jindy zase svoji mámu.
Takže jsou dobrý i špatný? Pokud vaše máma není sexy.
Podle táty je to pořádná dračice.
Dost fňukání. Pořád žiju, takže srát na parkinsona.
Jo. Jasně.
Musíte to myslet vážně.
Gerry, zavolám si vás za chvilku. Paule, můžeme?
Srát na parkinsona.
Sakra, já tu byl první.
Je to tak, Jimmy.
Konec mýho života bude těžkej.
Buď můžu být lítostivej debil,
nebo ze zbytku toho úžasnýho života můžu vycucat maximum.
Už žádný utápění v sebelítosti.
Já ji mám rád. Nedávno jsem se v ní rochnil pár let.
Bylo to fajn.
Tohle je moje nová filozofie: srát na parkinsona.
Chytlavý. Srát na parkinsona.
- Srát na parkinsona. - A jebat taky.
Moji nemoc nejebej, Jimmy.
To se uvidí.
Něco pro mě udělej.
Pohlídej mě, kdybych se začal potápět.
Zachraň mě.
Vím, že toho chci moc.
Paule.
Tys mi byl tolikrát oporou.
Jsem rád, že ti to můžu aspoň trochu oplatit.
Pořád ale nechápu, proč s tebou
mám sedět ve sporťáku, zatímco pojedeš jako šílenec.
Jdeš, nebo ne? To, že nesmím na silnici, neznamená, že nemůžu řídit.
Paule.
- Bavíš se? - Jo.
To je dobře.
Paule, zpomal.
Já panikařím!
Moje žena v autě umřela, Paule.
No tak, v klidu.
TERAPIE PRAVDOU
Lásko, promiň, došla smetana, nechtělo se mi pro ni jít.
A když jsi v noci spal...
Jak to říct?
Křičel jsi jako malej smrad.
O co jde?
- Víš... - Ale vážně. O co jde?
Tak dobře.
Bylo mi 10.
Na zahradě jsem hodil šiškou po vráně.
Pochopitelně se nasrala.
Dělala na mě nálety, kdykoliv jsem šel na zastávku.
Pokaždý. Vrány jsou urážlivý, víš?
Nevím. Ale lepší historku neznám.
Takže se mi vrací noční můra, že mě najde a podá si mě.
Myslíš, že ti třeba vyklove oči?
Nejspíš jenom jedno. Abys viděl její smích, až ho bude žrát.
Jsem rád, že jsem se ti svěřil.
No jo. Promiň, zlato. Miluju tě.
Miluju tě.
- Co je? - Jak „co je“?
- Neslyšels, jaks řekl „miluju tě“? - Normálně.
Zněls jako Morpheus. Znova.
Miluju tě. Ty jo.
- Musíš ležérně. „Miluju tě.“ - Jo.
Miluju tě.
Dej mi pusu.
Tam je rasistka Pam. Musím jí dát najevo, že ji nesnáším.
Každej, koho nesnášíš, už to moc dobře ví.
- Tak jí dej najevo, že ji nesnášíš i ty. - Jako jak?
Do kolika prdelí ji mám poslat? To už je zbytečný.
Blížíme se. Něco vymysli.
Dobré ráno.
Nic rajcovnějšího jsem ještě neviděla. Dáme rychlovku?
- Jasně. - Fajn.
Pojď.
Hotovo. Koukej na mě, jak stavím. Jako chlap. Vzrušuje tě to?
Musel bys to dělat správně.
No tak, není nic mužnějšího než sebevědomě dělat něco špatně.
Pokud teda nestojím u grilu
a neopékám klobásy zároveň moc i málo.
Díky moc.
- Tati. - No?
Dal jsem tam papriky navíc pro Grahama.
- Uvidíme se v neděli u večeře. - Kam jdeš?
Jde zaskórovat.
- To je... - On ví, co to znamená.
Bože, je mi něco přes 40.
Jí taky.
Zralé víno je nejlepší.
Škoda, že už spolu mluvíme.
Ále. Tak jo.
- Mám novinu! - Našlas poslední čistý trenky?
Co? Ne. Na zápas přijde trenérka z Wesleovy, podívat se, jak hraju.
- Ty jo. To je taky úžasný. - Jo.
Bingo. Samý dobrý zprávy.
Fuj, ty jsi naostro?
- Ne. - Ještě jednou fuj. No nic.
Budu hrát fotbal v Connecticutu!
Je to divný. Všichni kolem mě jsou tak šťastní.
Mě pořád seberou i maličkosti.
Paul mi nasadil brouka do hlavy. Můžeme leccos ovlivnit.
A štěstí možná není nic nedosažitelného. Stačí se pro něj rozhodnout.
A proč to říkáš mně?
Moje chyba. Jsi nejšťastnější člověk, co znám.
Heleď, nemusíš se mě pokaždé snažit povzbuzovat.
- Proč si nevychutnáš to kafe? - Kafe od vás je jako zločin z nenávisti.
Pravda. Proč je ten kojot asi tak smutný?
Protože to vyslovuješ „kojout“. To není britsky...
- Jak to říkáš ty? - Kojot.
Kojout.
- Ne. - Fajn.
Musím se zeptat.
Jsi spokojenej, když jenom rozdáváš heslo na wifi a ohříváš mlíko?
Hej, mám i kreativní dohled nad vitrínou s muffiny.
Jo. Nebýval jsi grafickým designérem?
Jo. Znáš logo farmářského trhu?
- Jo. - Já ho navrhl.
To si děláš prdel.
Vídám ho na tom trhu pokaždý.
Jo, tak to funguje.
Jednoho dne musíš zase začít žít.
Já vím.
Akorát že se konečně cítím dobře tam, kde jsem.
Asi nechci riskovat, že to pokazím.
Jo, to chápu.
S Alicí jsme na tom teď skvěle.
Brzo odjede na vysokou.
Chci, aby se mnou bydlela, dokud pokojně neumřu.
Pak ať si jde a chybuje jako jiné mladé ženy po sedmdesátce.
To zní zdravě.
Jak to řešíš?
Jako mí pacienti, přesvědčuju sám sebe. Budu ji podporovat.
Aby se dostala na Wesleyovu.
A budu dělat, že mě to neužírá.
Gól!
DÍVČÍ ŠKOLNÍ TÝM
Trénuju, protože dneska jeden dáš.
Fakt mě chceš takhle vystresovat?
Co? Ne. Gól vůbec dát nemusíš.
Když nedám, jsem v háji.
Doufám, že se stane, co si přeješ, aniž bys měla pocit, že se to stát musí.
Pořád nevím, co s tím novým sestřihem.
Mám si vzít čelenku? Sepnout si vlasy?
Mně se to líbí.
Máma to tak měla, když jsme se poznali.
- Fakt? - Ne. Nevím, proč to říkám.
S těmi góly jsi mě úplně rozhodila.
Mám prosbičku.
Můžeme se na zápas pomalovat?
Řekla, že ne, Dereku.
To snad ne!
Ale hruď můžeme, ne?
Prý vůbec nic.
Jsme snad kvakeři?
Odkdy jsem v partě sucharů?
- Proč to na sobě měl už teď? - Prý to pak líp drží.
Už pojedu.
- Jo. - Už jdu.
Poslouchej, vizualizovala jsem si to.
Trenérka z Wesleyovy se nadchne.
Půjdeš na vysněnou vejšku v Nové Anglii.
V roláku mi to neskutečně sluší.
Budu všude. Na zahájení sezóny, na výročním zápase, na zápase pro sousedy.
- Pro rodiče. - Uvidíme.
Zvládneš to?
Moc jsem nespala. Trochu vyšiluju.
Když začneš být nervózní,
podíváš se na tribuny, tam uvidíš nás
- a načerpáš pozitivní energii. - Jo.
- My ti ji pošleme. - Jo.
Budeme dělat...
- Jsi normální? - Vypadáš, že na ni zvracíš.
Já to slyšel.
Alice, jsme na tebe moc pyšní.
Ještě jsem nehrála.
Na tom nezáleží.
Brýtro. Za ten úsměv můžu já?
Jo.
Měli bychom přestat.
Tím myslíš to mluvení před sexem, že?
Poznala jsem tě těsně po rozvodu.
Potřebovala jsem nějakýho zábavnýho fešáka.
A objevil se sexy mladík, co mi v posteli říkal doktorko Sykesová.
Tvoje křestní se už učit nebudu.
Měla bych se přestat bát budoucnosti.
Aha, to je na houby.
Chceš předstírat, že to bereš vážně?
Ne. Ale...
Bude mi to chybět.
Neříkám, že to musí skončit okamžitě.
Takže si ještě dáme velký finále?
- S gospelovým sborem a ohňostrojem? - Za 15 minut musím do práce.
Zkrátím to na deset minut. Pojďte, doktorko Sykesová.
Nekecej. Ona se s tebou fakt rozešla?
Jo.
Vypadáš překvapeně.
Protože mi ještě nezavolala.
Probírali jsme to, a když je se mnou, nemůže se prý posunout dál.
Chápu to, ale stejně mě to štve.
Možná tě to štve, protože víš,
že by ses měl taky posunout.
Vím, že chceš něco víc.
Pořádný vztah, vlastní bydlení,
plachetnici v Connecticutu.
No jo, to poslední chci já.
Chci říct, že když nerosteš, tak nežiješ.
Dneska ráno jsem žil.
Dvakrát.
To si poznamenám, jo?
Pacient se dál chlubí, přestože dostal kopačky.
Zápisník byl lepší.
Taky mi chybí.
Písmo už jsem měl moc roztřesené.
Už jsem ti říkal o teorii pole?
Zase ty tvoje alternativní duchovní kecy?
Život je rozhovor s vesmírem.
A je to tady.
Pole je inteligentní energie, která ví, kým bys měl být.
Neustále ti bude ukazovat, na čem musíš nejvíc zapracovat.
Pořád dokola, dokud to nezačneš dělat.
Ty jo.
To by mohlo být fakt užitečný. Kdyby to byla pravda.
Proč se směješ?
Představuju si, jak si to vychutnám,
až zjistíš, že pole funguje.
A až se to stane, ani mi neříkej, že jsem měl pravdu.
Jenom, já nevím,
sepni přede mnou ruce,
jako bych byl Bůh.
Co kdybych na tebe svůdně mrknul?
Tomu říkáš svůdně?
Tak se předveď ty.
Dal bych si říct.
To bys neustál.
Zrenovovat koupelnu pro hosty není jen tak.
A vážím si toho, že mi muž dal ohledně rozpočtu volnou ruku.
Ale kdykoliv mu chci říct, co kreativního chci udělat,
nechce to slyšet.
Odvážné ženy bývají umlčovány.
Vy, Rosa Parks, Pussy Riot...
Vím, že jsem to neměla říkat.
Jenže ona řešila blbosti. Nesoustředila jsem se.
Já taky občas vypínám.
Mám jednoho pacienta, Gregoryho.
Říká si Spider.
Má parádní přezdívku, je potetovanej.
Nosí bezva boty.
Ten chlap je tak neskutečně nudnej...
JEN PRO ZAMĚSTNANCE
- Zdravím, jdu brzo? - Gregory?
Zdravím. Jak se vede?
- Tak my půjdeme. - Jo.
Kdykoliv o sobě zapochybuju,
udělá něco tak hloupýho, že ze sebe mám hned lepší pocit.
Proto ho tady mám.
Jo. Všichni pacienti poslední dobou řeší hrozně ubohý problémy.
Jo, pro ně ubohý nejsou.
A jsem vděčná, že se tímhle můžu živit, ale...
To s mojí sestrou, tátova bipolární porucha...
Chtěla jsem lidem pomáhat s opravdovými traumaty.
Občas mám pocit, že nedělám to, co bych měla.
Dává to smysl?
Já začínal v nemocnici Bellevue.
Sebevražedné myšlenky, poruchy osobnosti, schizofrenie, všechno.
- Jaký to bylo? - Byla to nejhorší práce, co jsem měl.
- Fakt? - A zároveň nejlepší.
Ty bys tam byla skvělá.
Díky, Paule.
Ať už jako doktorka,
- nebo pacientka. - No jo, furt.
Přemýšlela jsem o barvách vašeho pokojíčku.
U závěsů si můžeš vybrat ze dvou vzorků.
- Řekni mu pravdu. - Mám jeden vzorek.
- Jo. - Ale moc se těším
- na tvůj názor. - Pravdu.
Je mi fuk, co si myslíš, a vybrala jsem i tapetu.
Dobře. Zítra k nám vlastně přijde Ava. Třeba taky bude mít pár postřehů.
- Víš, že Derekův brácha jedl svíčky? - Cože?
Teď říkáme bezvýznamný hlouposti, ne?
Jasně. Tak mi ukaž tu tapetu.
- Ještě tu není ten nejdůležitější. - Vždyť víš, že Charlie nemohl.
- Jakej Charlie? - Jak je, děvky?
- Čau! - Ahoj.
Teď už můžeme začít.
Tak co na to říkáš?
Je tak uklidňující...
- Nepřerušuj Gaby. - Jakože její myšlení?
- Briane, prosím tě! Sakra. - Promiň.
Liz, je krásná.
Uklidňující. A když se ti s malým nebude chtít ven,
řekneš: „Koukni na oblohu, mimčo. Jsme venku.“
Mimina jsou hloupý.
Ona si myslí, že o mém dítěti může rozhodovat.
Věděls, co tě s Nanny McLiz čeká.
Já ti jasně řekl, že to je šílená organizátorka.
Je to hrůza.
Zajdu s tím ven.
No ahoj.
Co to bylo?
Nevím.
Posledních pár dní si pořád s někým potají volá.
Je to divný.
Jindy zapíná hlasitý odposlech a nutí lidi, aby toho člověka pozdravili.
Šílím z toho.
Mstí se ti podváděním.
- Co? - Pravidlo jednoho roku.
Rok může bez následků dělat to, co ty.
Liz?
Hej, tys ji rozbil.
- Liz, já si dělal srandu. - Hej, vrať se mezi nás.
Čau! Jdeme na ten fotbal!
- Jo, jdeme. - Jdeme!
- Jdem na to. - Jdeme.
- Jdeme.
Co je jí?
Bojí se, že ji Derek podvádí.
Pravidlo jednoho roku?
Stává se to.
Tys to myslel vážně?
Jo.
- Kdo je nažhavenej? - Jo. Já jsem nažhavená. A ty?
- Jakej fotbal? - Já jo!
- Nažhavenej! - Počkejte!
Jsme tu brzo, nebo všichni nesnáší fotbal tak jako já?
Mám nápad, jak se zatím zabavit.
Dala jsem Brianovi tvoji novou závěť.
Zařídit, abychom po sobě navzájem mohli dědit, je trochu složitější.
Ještě musíme zařídit tu plnou moc.
Až bude potřeba mě odpojit,
Meg z toho určitě vycouvá, takže...
- chci tebe. - Nemůžu se dočkat.
- Čeho? - Až Paula budu muset zabít.
Super, pak dáme oběd.
Ty brďo.
Tolik krásných tváří.
Díky, že jste přišli. Chtěl jsem jenom říct...
- Ne vždycky je nutnej proslov. - Teď jo.
Ale třeba se z toho poučíš i tak.
Moc to pro mě znamená. Že jste přišli.
Nevím, jestli by Alice bez vás byla tak silná.
Nebyla.
- Je to naše zásluha. - Tvoje ne.
Co blbnete? Já vám chtěl poděkovat.
Skvělej proslov, Jimbo. Sedej.
Alice se prý ostříhala, tak mi ji musíš ukázat.
Jasně.
- Miluju tě. - Seane.
- Tys to někomu řekla? - Jenom Seanovi, zlato.
Já tě taky miluju.
I všem ostatním. Promiň, zlato.
- Hej, zaber, Alice! Jedem! - Do toho, Alice!
Ty nefandíš?
Jenom se protahuje.
- Je to úplná bestie! - Hej.
- To neříkej. - Tak o ženských nemluv.
Ve sportu je to myšlený dobře.
- Naše chyba. - Jo.
Do toho, Alice!
Počkej. Proč nehraješ?
Trenér říkal, že budu lepší jako fanynka.
Ty jo! Mně to všichni trenéři říkali taky!
Tak jo. Do toho, Alice!
Jo. To je ono. Běž.
Skvělá přihrávka.
No jo. Hej, to byl skvělej nápad, Alice.
- Mám být pozitivní. - Já nejsem ty.
Hej, culíku! Když ti Alice přihraje, tak to dotáhni do konce! Jo, ty!
- Ježíši, Paule. - Paule, trochu se mírni.
Pojď, Alice! Jo, holka!
- Do toho! - Jo. Dělej, Alice!
- Pojď. To zvládneš! - Jo.
Bože, faul!
- Pokračujte! - No tak, rozhodčí, kam koukáš?
Vytáhni si hlavu z prdele!
Jé, my jsme roztomilý.
Běž, zlatíčko. Běž.
Nevadí.
Vy jste doktor, že? Mám problémy se soustředěním.
Adderall nedostaneš.
Hej, na moji holčičku nesahej.
- Dobrý. Díky, rozhodčí. - Konečně.
Hezky v klidu, zlatíčko.
Počkat. Hele, lidi.
Dělejte to, co já, jo?
Jo? Takhle.
Gól!
Hezky, holka!
- Hrálas skvěle. - Ty taky.
Díky.
Alice.
Už je to divný.
Alice. Máš chvilku?
- Jasně. - Trenérka z Wesleyovy?
- Nekoukej na ni. - Na to ti kašlu. Zastraším ji pohledem.
Alice Lairdová.
- Nechcete... - Paule,
tohle je teď ten nejhorší přístup.
Jestli oba chcete měnit svou plnou moc, aktualizujte i svůj penzijní plán
a udělej z Julie spoluvlastníka bytu, což není jen tak.
Potřebujete notáře, svědka a vous levharta sněžného.
Co mám podepsat, abys zmlkl?
Hej! Sám ses mě ptal, bručoune.
Nevšímej si ho. Je to celé... já nevím. Přijde mi to složité.
Co kdybyste se vzali?
Nevyřešilo by se to tím?
No, vlastně má pravdu.
Která holčička nesní o tom, že se vdá,
aby nemusela vyplňovat formuláře?
Jo, to by pomohlo.
Tys za mě moji holku požádal o ruku?
- Paule... - Ne.
Je to až moc dobrý. Nespěchej.
Moje chyba.
Moje.
To bude dobrý.
Podle mě ne.
- Čau, lásko. - Ahoj.
Musím se ti přiznat.
- Ten telefonát včera... - Já to věděla.
Je to ta ženská z té vaší ligy v cornhole?
Ty spíš s tou courou?
Ne. Sharon je asexuální.
Když tohle víš, mluvili jste spolu podezřele moc.
Všechny ty telefonáty
byly od Matthewa. Zase ho vyhodili.
Chtěl, abych mu pomohl ti to říct.
Proč mi to prostě neřekl?
Možná má pocit, že jsi na něj občas trochu moc přísná.
V pěti letech ti poškrábal auto a tys mu rozbila zvonek na tříkolce.
- Oko za oko. - Právě.
Podle mě si myslí, že bych tě měl nejdřív obměkčit.
V těch kalhotách máš parádní zadek.
Pokračuj.
Musí se vrátit domů.
- Už zase? - Jo.
Kdy se ten kluk konečně sebere?
Já vím. Plácá se v tom. Co jinýho máme dělat?
Kdy se sem chce vrátit?
Před šesti hodinama.
Ahoj, mami.
- V těch kalhotách máš... - Ty o zadku nemluv.
Tak jo. Pojď sem. Obejmi mě.
Ty ale můžeš pokračovat.
Je přímo k nakousnutí.
Dobré ráno.
Ne. Musíš čelit následkům. Chci to vidět.
Promiň, že jsem tvou holku žádal o ruku.
A jsem připraven přijmout odpovídající trest.
Drobné práce, tichou ignoraci
i lehký výprask, jestli to vaše generace ještě používá.
Nic jsi neprovedl.
Ne! Dej mu ten výprask.
Ukázalo se, že sňatek by naše problémy vyřešil.
Takže o víkendu zajdeme na úřad.
Až se zeptají, jestli si jeden druhého bereme,
Julie prostě řekne „asi jo“
a já řeknu „proč ne“. Hračka.
Promiň, Paule.
Takovouhle svatbu nesvatbu vám neschválím.
Já jsem z obliga a tohle zní nebezpečně, tak si vezmu snídani a vítězně odejdu.
No tak. Víš, že mám tebe i Julii ráda.
Můžu něco malého uspořádat?
Ani omylem.
Paule, svatby nejsou pro lidi, co se berou.
Dělá se to pro rodiče, prarodiče a tak.
Ve vašem případě jsou všichni mrtví, takže svatba bude vlastně pro mě.
- Ani Julie nechce nic pořádat. - Už jí volám.
- Nedělej to. - Dělám. Se mnou chce mluvit vždycky.
Ahoj, Gaby. Čemu vděčím za to potěšení?
Potěšení. Až jsem zapomněla, proč volám.
Tak radši zklidni hormon.
- Víš, že mě vždycky rozvášníš. - Jsem tady!
Co bys řekla tomu,
kdybych vám uspořádala pidisvatbu nesvatbu?
Bez kněze, ti jsou divní. S vinným barem.
Zakážu formální oblečení.
A zajdeme spolu vybrat šaty,
který odhalí ty tvoje nádherný andělský křídla neboli ruce.
Jo. Dej mi Paula, prosím tě.
Nádherné andělské ruce opravdu máš.
Děkuju. Jak tomu zabráníme?
Asi ji musíme zneškodnit.
No tak, Paule. Víš, že poslední dobou nevím kudy kam.
Potřebuju to.
Jsem jenom holka, co stojí před klukem a prosí ho, aby si vzal jinou.
Tak znovu. Ani omylem.
- Tak fajn. - Jo! Bože, jo!
- Sakra! - Nebudeš litovat.
- Jo. Ahoj. - Tak ahoj.
Já s tím nesouhlasím.
Trenérka už přijde, ale nevadí.
Víš proč?
Protože jsme připravení. Dům je uklizený.
Rozmístil jsem tady fotbalové míče.
O jeden jsem zakopl, tak kulhám. Pak jsem je uklidil,
protože to bylo trapný. Co jídlo, hotový?
Kdyby jednohubky mohly na Wesleyovu, dostaly by stýpko.
Vím, že předbíhám, ale už si představuju sama sebe v Connecticutu.
Jaká je Alice z východního pobřeží?
Jak se mám oblíkat?
Ptala jsem se Liz a ta mi řekla, že jí sluší rolák.
Jsem nervózní. Co když budu jako táta?
Chovat se divně a moc mluvit?
- Přesně. - Jo.
Když to půjde z kopce, vytáhni na ni mrtvou mámu.
Zmíníš, že ti umřela máma, a dostaneš, co chceš.
To už nedělám.
Prosím?
Nedávno jsi nemusela stavět kulisy v dramaťáku,
protože ti vůně dřeva připomíná rakve.
Přiznávám, že to je novinka.
Někdo říkal, že se na to vymlouvám. Tak jsem s tím skončila.
Páni. Jsem na tebe hrdej, protože...
Někdo mě jen tak vykrádá?
Matthew zase dostal padáka. Je doma.
- Doma není. - Mamka mi to dovolila.
Liz!
Seane, Matthew. Matthewe, Sean.
Ty máš hodně rád sýr, co?
Jo.
V žádným případě.
No tak. Doma už žádný jídlo nezbylo.
Furt jenom jí a jí. Je jako Pac-Man.
A co já s tím?
Po Tiině smrti jsem rok živila tvoji dceru.
Ty jo. Liz na tebe vytáhla naši mrtvou mámu?
A zabralo to.
No jo, vaše žena umřela.
To je na houby.
Jo. Už bys měl jít.
Ne.
Proboha. To je ona.
- Jo. - Nedýchám.
- Už se potím.
Já taky.
Já otevřu. Jimmy, rozluč se.
Cože? Mám odejít?
Škoda. Naučil jsem se zajímavosti o fotbale.
Víš, že Pelé byl první propagátor Viagry?
Víš, že to je nechutný?
Jestli mi chceš na poslední chvíli něco poradit, můžeš.
- Posloucháš? - Jo.
Až jí potřeseš rukou, musíš mít pevný stisk, ale ne moc.
Ať si z těch debilních sýrů vybere cokoliv, řekneš: „Dobrá volba.“
A především
buď sama sebou.
Jsi nejlepší.
Zdravím.
- Zdravím. - James Laird.
Nadšený táta své dcery. Pevný stisk, ale ne moc. Dobrá volba.
- Maggie Bohanová. Máte působivou dceru. - Díky.
Nejsem její otec. Její máma měla aférku s Beckhamem.
Odcházíme.
Já vím. Já to taky slyšel.
No teda. Je pravda, co se říká. Doslova záříš.
Díky. Mám větry a potím se z toho.
Každopádně působíš skvěle.
Tak co si myslíš o tom pokojíčku?
To zvládneš. Chyť se mě.
Je to tu krásně světlé.
A postýlka je dokonalá.
Jediné, čím si nejsem jistá, je ta tapeta.
Jako malá jsem na zeď vždycky chtěla medvídka Pú,
ale máma mi tam dala postavy z bible.
Třeba krásné anděly?
- Třeba Kaina, jak zabil Ábela. - To je děsivý.
Byla jsem dost osamělá.
Medvídek Pú byla moje první knížka. Měl tolik kamarádů a...
Promiňte. Možná moc mluvím.
- Vůbec. V pořádku. - Ne.
To vůbec nevadí. Medvídek Pú je výborný nápad.
- Pú mi může políbit prdel. - Liz, ne! To on nedělá.
Musíš si ji napřed ponořit do medu.
Pú med miluje.
Tak to přiznej.
Jsi uražená, že se jí to nelíbilo. Budeš ji dlouho nenávidět.
Jako vrána.
To se mi asi nelíbí.
Dobře. Jo, jsem uražená. Jo, umím člověka nenávidět.
- A jo, dlouho. - Pravda.
Ale tady jde o hranice, Briane. Chcete adoptovat dítě.
Probrali jste s Avou, jak moc se bude zapojovat?
Vážně se ptáš, jestli jsme vyřešili tak důležitou věc
těsně před porodem?
Jistěže ne, Liz!
- Jsou tady! Posaďte se. Briane, skončils! - Super.
- Ahoj. - Ahoj.
Paule, Julie, díky, že jste přišli.
Proč jsme tady?
Povím vám o jednom filmu z roku 2001,
v němž paní Jennifer Lopez ukázala celé generaci,
že když jste sexy a máte zlaté srdce,
naplánujete svatbu i narychlo, i když chcete ojet nevěstu. Viď, Julie.
Nicméně příštích pár dní budu vaše svatební koordinátorka!
- Jo! - Jsi GLo.
- Přesně tak. - Nechápu.
Ten film mám moc rád, ale na co koordinátorku?
Ty ten film máš rád?
Soustřeďte se, prosím!
Musíme plánovat rychle. Svatba se bude konat tady před domem.
Milá Liz se nabídla jako hostitelka.
Pro mého terapeuta cokoliv.
Jednou jsme spolu mluvili na lavičce. Nechci s tímhletím nic mít.
Povinnost mlčenlivosti. Moje chyba.
Paule, Julie, mluvili jsme o malé svatbě,
ale těch keců už bylo dost. Čím větší, tím zábavnější.
- Bude tam jídlo. - Jídlo.
- Parket. - Parket.
- Tři prdele světýlek. - Prdele.
Líbí, viď, Brii?
- To se mi snad zdá. - Nezdá.
Neměls mi to svěřovat, ty naivko. A nyní rozšířený seznam hostů.
Včera jsem mluvila s Meg. Přiletí s Davem.
- Dave. - Jo.
Nebyla zrovna nadšená, že se o svatbě dozvěděla ode mě, tak jí radši zavolej.
A protože nás tlačí čas
a protože by bulel, kdyby to nedělal on,
oddá vás Jimmy.
Jo!
A máš to, ty vole! A máš to!
- Já o tom snil. - Sedni si.
To je bomba. Omlouvám se, jsem v klidu.
Mám parádní vtip na úvod.
- Neřeknu vám ho, nechám si ho na svatbu. - Ježíši.
Klídek, Paule. Musíš jen přijít. Jak ti to mám ještě usnadnit?
- No jo. - Jimmy, až s mojí kráskou vybereme barvy,
půjdeš s Paulem koupit kravatu a kapesníček.
- Takže musím přijít dvakrát. - Třikrát. Musíš přijít do obchodu,
přijít na svoji svatbu a přijít s lepším přístupem, krucinál.
Pojď, královno. Probereme to.
Byla bych radši, kdyby u toho někdo byl.
- Chceš, aby se někdo koukal? Super. - Já jen...
Byl to skvělý zápas.
Diváci byli dost neurvalí, hlavně ten starší pán.
Jo. To byl můj nevrlý terapeut-děda.
A ta vysoká paní v barevném oblečení byla moje kmotra.
Pak tam byl Brian, můj homosexuální strýc a kmotr. A Sean.
Ještě víc lidí.
Brankářku rozbrečela moje sousedka-máma.
- Jo. - To je skvělé. My...
A varuju vás, že neručím za to, co provedou, když mě do týmu nevezmete.
Máš štěstí, že máš tak velkou a děsivě oddanou podpůrnou skupinu.
Jo.
To mám.
Takže podívej.
Jsme známí jako defenzivní tým.
Proto chceme víc útočnic, jako jsi ty.
Takže projdu pár věcí...
Těšilo mě.
Mě taky. Škoda, že to nevyšlo.
Hej. Děláte velkou chybu.
Je skvělá.
To mi říkat nemusíte. Ona odmítla mě.
Seane, to patří dovnitř.
Díky, žes přišel. Pomáháme připravit kamarádovu spontánní svatbu.
To je milé. Páni, dokonce i Brian?
Jo, Stuarte, ty prevíte. Umím být milej, jen se tím nevytahuju.
- Dobrý den. Gaby. - Dobrý den, myslím...
Na klábosení není čas. Prý umíte balit příbor
a ovázat ho stuhou. Tak šup.
Asi poprvé v životě mě přitahuje žena.
Díkybohu, přišel jste.
Ne, Liz. Tahle schůzka není pro tebe. Pro tebe jsou světýlka, ano?
Vlastně bude lepší, když uvnitř nachystáš bar.
Chci zůstat venku a chystat světýlka.
Ne. Chceš se jim do toho plést.
- Zvládnu obojí. - Ne. Jdeš se mnou.
Heleďte, musíte tamto s Avou vyřešit hned teď.
Vaše vlezlá kamarádka má pravdu.
Škoda, žes nám to neřekl.
Před dvěma týdny jsem ti doslova psal, že máte vyřešit tamto s Avou.
Měl ses ozvat znovu. Trochu se snažit. Ne?
Zrovna balím příbory pro úplně cizí lidi.
Ale ne pro nás, Stuarte.
Podívejte, dohodu nastavíte vy.
Například můžete mít systém s pravidelnými návštěvami jednou za rok.
Jako by byla Santa? Tomu se nevyrovnáme.
Fajn. Nebo měsíčně jako splátky auta.
To je menší hrozba pro tvoje křehké ego.
Každopádně je dobré, že dítě bude milovat další člověk.
To by mohlo být hezké.
Pokud máš rád průsery.
Ach jo.
Jsem zpět. Chvilku se nedívala.
Když se narodil Matthew, probudily se ve mně tak silné instinkty,
že když ho sestra přišla vykoupat,
vyjela jsem po ní. Kousla jsem ji a cítila v puse krev.
Bože.
Chci říct, že pro Avu bude fakt těžké se s miminkem rozloučit.
A jestli jí pootevřete dveře jenom na skulinku,
bude navždy součástí vašeho života.
Nemá to správné řešení.
Stuarte, máte děti?
- Ne. - Tak si názory nechte pro sebe.
Vy prý budete chůva.
To dítě má ale štěstí.
Nechtěl jsem to říkat, protože když řeknu, co chci,
vyzní to sobecky. A to mi vůbec není podobný.
- No jo. - Ale popravdě
jí rád pošlu zprávu s fotkou jednou za rok.
Ale nechci, aby se do toho zapojovala.
Je to naše rodina.
Asi je to pro tebe důležitý.
Je.
Bude to jen na nás dvou.
Na nás třech.
Musíme to Avě říct.
- Pak mi dejte vědět. - Jo.
Tak jo.
Jste spokojenej?
Ne.
Přejete si?
Máte zbraň?
Brzdi, Paule.
Dobrý den, hledáme kravatu a kapesníček v této barvě.
Kapesníčky mám rád. Oblek na ostatní jakoby pomrkává.
Co tady děláte?
My máme skvělej vkus.
Jimmy se oblíká jako pan Rogers.
Promiň, cituju Gaby.
Pan Rogers?
- Červenám se. - Rogers byl frajer.
Moje prateta s panem Rogersem náhodou nějakou dobu prohýřila.
Prý to byl výlet do různých končin.
Tím myslela svoji vaginu?
- Ano. - Mohl to být i zadek.
- Ty bláho. - To je spíš temná ulička.
Běžte radši omrknout ten obchod.
- Jo. Začnu tady. - Jo. Prostě...
Do háje.
Já ti pomůžu.
Srát na parkinsona.
Jo. Srát na parkinsona.
Až vás budu oddávat, mám říct něco konkrétního?
Mohl bych mluvit hodiny. Což nechceš. Takže maximálně 10 až 20 minut.
Řekneš jednu větu.
A ať to není moc sentimentální.
Tak neprožívej tak krásnej milostnej příběh.
Jimmy. Až se budeš ženit, vychutnám si tvoje mučení.
Já už se ženit nebudu.
Nikdy neříkej nikdy.
Spřízněnou duši jsem měl.
Máme krásnou dceru. Co víc můžu chtít?
Alice odejde na vysokou, tak přemýšlím o samotě.
Mám skvělé přátele, práci, kterou miluju.
Je mi fajn.
Navíc znám někoho, kdo byl většinu života sám
a moc si to užíval.
- Kdo? - Ty, ty vole.
Jo.
Hele, ne že by se někdo ptal,
ale nemají tady pásky.
- Což je velká chyba. - Jo.
Nechávají peníze ležet na ulici.
- A nemají ani kapesníčky v naší barvě. - Tak nic.
Ale mají je na druhé prodejně.
Do druhé prodejny já nikdy nechodím.
Nechápu, že mě odmítla.
Bude toho litovat.
Napíšu bratranci Seamusovi. Ten si ji podá.
Našla jsem ho přes 23andMe a je to fakt psychouš.
Radši to nedělej.
Je to na nic. Ale můžu chodit na vejšku tady.
Co kecáš? Já s trenérkou mluvil. Odmítlas ji ty.
Tys mi lhala?
Nelhala! Nacvičovala jsem si to, než budu lhát tátovi.
Tak to ti odpouštím. Jsem na tebe hrdá. I na tvoje lhaní.
Já to nechápu. Vždyť jsi tam chtěla.
Při tom rozhovoru jsem si vzpomněla, jak mi pomáháte.
Vždycky. Možná nejsem připravená na to, abych odešla. Z bezpečí.
- Ty to chápeš. Bydlíš u nás na zahradě. - Ne na zahradě.
Je tam domeček.
- Prosím, že to tátovi nevyžvaníš? - Nevím.
Seane, no tak, umřela mi máma.
Promiň, to už nedělám.
Prosím.
Fajn, nic mu neřeknu.
To doufám, bonzáky Seamus nesnáší ze všech nejvíc.
Kromě královské rodiny. Hrozně se zajímá o politiku.
Mrzí mě, že sis na rozlučce jen zkoušela šaty
a vyjmenovávala svoje milence.
- Působivý číslo. - Díky. V sedmdesátkách byla sranda.
Ani jsem vám nestihla vyprávět,
jak jsem šla na jednu rozlučku a striptér byl syn kamarádky.
Člověk by řekl, že to bude divný, ale já si to užívala.
Celou dobu mi koukal do očí.
Tak jsi nám to povyprávěla.
Pořád na toho mladíka myslím. Používám to, jestli mi rozumíš.
Mně nevadí, že rozlučka skončila.
Jimmy šel domů.
A vaše drahé polovičky, jejichž jména si nepamatuju, šly do obchodu s pásky.
Jejich jména znáš.
Doopravdy neznám.
Řekni je.
Kde máš kravatu a kapesníček?
No tak.
Komu na tom záleží?
Jsme u Liz doma, ne v Copacabaně.
Je to naprosto zbytečný.
- Paule... - Ne, má pravdu.
Můžeme zajít na úřad a pak prostě...
já nevím, dát si tady třeba pizzu. Bude to jednodušší.
Přesně tak. Děkuju.
Počkám v autě.
Řekla přesně to, co jsem chtěl,
ale mám pocit, že to nemyslela úplně upřímně.
Jsi normální? Štve tě, že sis musel koupit kravatu?
Tys u toho nebyla. Jimmy sexualizoval pana Rogerse.
A Derekové furt jenom žvanili.
Já věděla, že ty jména znáš.
Vím, že jsem zažraná do plánování vaši svatby
a moc ráda s bělochy tančím electric slide,
ale myslíš, že to dělám pro sebe?
- To jsi tak blbej? - Jsi?
Dělala bych to, kdyby to Julie nechtěla?
- No? - Někdy můžu mít poslední slovo já.
- Promiň, rozjařila jsem se. - To je kravina.
Julii na tom nezáleží.
Odjela.
To není možný.
Dobře, řekni to.
To snad není možný!
Prý se do jejich týmu nehodím.
Přijela až k nám domů a odmítla mě.
No nic. Víš co? Už je mi to jedno.
No tak, na Wesleyovu kašli.
Pojď sem.
Lže. To Alice odmítla trenérku.
Seane, slíbils, že mu to neřekneš!
Nečekal jsem, že bude tak blbej a uvěří ti.
Jakej trenér by letěl přes celou zemi, jen aby někoho odmítl?
Laskavý, uctivý.
- O co tady jde? - Nechci to řešit.
Došlo jí, že bychom jí chyběli, a vycouvala.
Vrať se do svýho domku u bazénu, prosím.
Moment, Sean zůstane. Je členem naší rodiny.
To je hezký.
Hele.
Myslím, že na stěhování ještě nejsem připravená.
Na to, abych tě opustila.
Tak to chápu.
Nebýt připravená je v pořádku. Když potřebuješ čas,
můžeš bydlet doma a chodit na vysokou tady.
Díky, tati.
Kecáš, Jimmy. Kecáš ještě víc než ona.
- Víš, že to zvládne. Nechceš, aby odjela. - Sakra, teď jsem tě přijal do rodiny.
Zase tě z ní vyhazuju. Vrať se do domku u bazénu.
Nemůžu uvěřit, že měl Paul pravdu a to pole funguje.
Teď na něj musím svůdně mrkat.
O čem to mluvíš?
Oba máte strach posunout se dál, ale víte, že byste měli.
Sakra. Potřebujeme to všichni.
Nespolčíme se proti němu? Spolčíme.
To bych moc rád, ale má pravdu.
A to mě štve.
Ty zvládneš odejít.
Po tom všem to bude hračka.
Vlastně jsi sama už bydlela.
Já tě na to připravil.
- Byl to můj plán už od začátku. - Ne. Ale dobrej pokus.
Lidi, které nechceš opustit, tady budou...
Vypadni, Matthewe!
Tady jsi. Promiňte. Pojď. Doma pro tebe máme jídlo.
Zrovna jsem jedl doma a seřvali mě.
Jo. To byl svatební dort.
Pojďte dál. Jako doma.
- Posaďte se. - Bezva.
Sluší vám to. Líbí se mi ten styl.
Díky.
Co slavíte?
Za 45 minut možná jdeme na svatbu.
Doufám, že to dopadne nebo nedopadne hodně dramaticky.
To je legrace.
Máma s tátou spolu nikam nechodili.
Taky znáte lidi, kteří by spolu neměli být,
ale nerozejdou se, protože rozvod je hřích?
Výborně. Zase ten Bůh.
Promiňte. Nepřišli jste si povídat o mém dětství.
Ne.
A o čem chcete mluvit?
Už je to divný. Za to můžu já.
- To se mi taky stává. - Jo.
Vaše rodina je prostě tak výjimečná.
Mám štěstí, že se můžu trochu zapojit.
Jsem za vás moc vděčná.
Promiňte, už nebudu přerušovat. Můžete.
Tak jak to dopadlo?
Víš...
Já to nedal. Nabídl jsem jí, ať je s náma navždy.
Ne!
Řekla, že mi to sluší!
Její rodina byla hrozná a líbil se jí můj styl.
Víš, že si tím sakem nejsem jistej.
Po tom fiasku s medvídkem Pú víme, že má špatnej vkus.
Vím, co řekneš. Že jsem slaboch a to dítě si nezasloužím.
Jenže Ava je tak...
sama, víš?
Ty...
jsi vážně slaboch.
Já vím. Podělal jsem to.
A já bych se zachovala stejně.
Vážně?
- To je hrůza, že jsme tak hodní. - Moje řeč.
- Ještě ne, ožralové. - Kde ses tu vzala?
Co? Zbláznil ses? Říkala jsem, že měkkej sýr ne.
Jak to, že máš vysílačku?
S kým to mluvíš?
Je jenom 50% šance, že snoubenci dorazí.
Ale svatba bude tak jako tak.
Liz, vezmu si tě, když bude třeba.
Teď doufám, že Paul a Julie nedorazí.
Já vím. My víme.
Toho ne, ten je pro mě. Ty máš toho maličkýho.
Ty půjdeš v tomhle?
Mám pocit, že moc nechceš.
Hele,
já myslel, že nám na tom nezáleží.
Nezáleží. Já... nezáleželo...
Ale pak jsem si zkusila ty šaty a byly moc hezký.
Navíc moje 15minutová rozlučka
nespočívala jenom ve vyprávění o mých bývalých.
Prosím?
Řekla jsem jim, jak jsme se seznámili a o našem rande v italské restauraci.
Jak nám nedošlo, že to je i karaoke bar,
a jak jsi odříkal text k „Total Eclipse of the Heart“.
A ony byly samé „ó“ a „á“ a já prostě...
Nechala jsem se strhnout. A... můj bože. Prostě...
Připadám si hrozně hloupě.
Ne. Ty hloupá nejseš.
Slíbil jsem si, že si začnu užívat života naplno a...
Ale bohužel
se v životě nejradši...
chovám jako kretén.
Jde ti to skvěle.
Nenechám toho. Nemůžu.
Měl jsem si ale uvědomit,
co spolu máme.
Ty a já.
To za oslavu stojí.
Třeba spolu strávíme příštích 50 let.
Víc ne?
Pak nejspíš umřeš a já si najdu jinou.
Na něco jsem zapomněl.
Vezmeš si mě...
za 15 minut?
Jo.
- Jo? - Jo.
Svatba z donucení, co? Julie je těhotná?
Já věděl, že tě nemám zvát.
Můj svatební dar je, že jsem nevzala manžela.
To penězi nevyvážíš.
Jsem rád, žes přijela.
To je samozřejmost.
Měl by ses ženit každý víkend. Chci s tebou trávit co nejvíc času.
- Mluv stručně. - Jo. Objímat a líbat se můžeme i my dva.
Sama jsem na svatbě nebyla už dlouho.
- Jo. - Je to dobrý.
Nejsem za provdanou mámu.
Můžu se opít. Můžu někoho cizího vyzvat k tanci.
Můžu si dokonce trochu zaflirtovat.
Chceš to zkusit?
Tak jo.
Čau, můj taťka je ženich.
Co tvůj taťka?
Víš co? Bylo to v pohodě.
Rozehřeješ se.
Možná tak často neříkej „taťka“.
- Už půjdu pít. - Dobře.
- Užij si to. - Jo. Já to chápu.
Ano, vím, že to vypadalo, že nejsem odhodlaná.
Trenérka. Posrala jsem to.
Vytáhni na ni mrtvou mámu. Naposledy.
Vytas to na ni.
Jde o to...
Ten odjezd mě znervóznil, protože mi nedávno umřela máma.
Přidej.
Jo. Od té doby, co jsem přišla o mamču, jsem na tom špatně.
Mamču?
To je od vás moc milé.
Nebudete litovat.
Děkuju moc. Nemůžu se dočkat. Děkuju.
Jdu na Wesleyovu!
Za chvilku to rozjedeme.
Takže se, prosím, posaďte.
Máš rád bezva proslovy?
Tak jdeme na to. Neposadíš se?
Předám tě nevěstě. Tvůj táta nedorazil.
Vždycky jsem byl rád, že je mrtvej, ale teď jsem ještě radši.
- Co děláš? - Nic, byl tam nějakej hmyz.
Tak to je skvělý.
Zalez.
Mám tě ráda.
Posaďte se, prosím.
Bylo by nedbalé, kdybych alespoň krátce nezmínil,
že po celé naší velké zemi
- si obchodníci s melouny... - Co?
...organizují luxusní svatby v obklopení přátel a rodiny.
Mají plno melounů.
- Páni. - Ježíši.
Tys toho chlapa měla v sobě.
Nejsem na to hrdá.
Já jsem tady.
Chci samozřejmě všem poděkovat, že jste přišli, a...
Ne. Už jsi řekl vtip o melounech, který nám přišel naprosto stupidní.
Ano.
To byla ta jedna věta.
Ne, Paule. To bylo uvítání, ne věta.
Nech mu jeho větu!
Potřebuje to.
Tati, nebuď svině.
Ať něco řekne.
- Nech ho mluvit! - Já se vás nebojím.
- Tak jo. Víš co? Poslouchej mě. - Tohle je... Ne.
Udělej to pro mě, chlapáku.
Fajn.
- Mluv. - Dobře.
Sešli jsme se, abychom oslavili Paula a Julii,
kteří jsou živoucím důkazem, že lásku lze najít, i když to nečekáme,
a i na místech, kde to nečekáme,
čárka,
což v jejich případě byla chladná a sterilní ordinace,
kde se jejich pohledy poprvé střetly nad Juliiným stetoskopem,
čárka, a přestože čelili mnoha překážkám,
včetně etického kodexu lékaře,
navázali spolu vztah tak hluboký a silný,
že se jim podařilo strhnout hradby jisté Pevnosti osamění,
jednou provždy,
středník,
takže, Paule a Julie,
díky moc, že se s námi o tento moment
a o svou lásku podělíte,
jelikož každý z nás má velké štěstí, že vás může mít taky rád.
Tečka.
A máš to. Vykřičník.
A teď...
Já zapomněl, pardon.
A nyní, z moci, kterou mi svěřil stát Kalifornie,
vás prohlašuji za...
Jdete rovnou na věc? Fajn. Jste svoji.
Klidně pokračuj a vášnivě ji líbej.
Jo!
Jo.
- Jo. - Bravo.
Hej, chlapáku, něco ti dlužím.
Já ti to říkal.
Takže mi říkáš, že rok můžu líbat, koho chci?
Nic takovýho ti neříkám.
Já jo.
Já už si vybral.
Nuda. Já bych si vybral Pedra Pasc...
Taky svýho muže.
- Je to skvělý, zlato. - Fakt?
Nevěřím, žes to zvládla.
Miluju tě.
Dokázals to. Řekls to normálně.
- Ty jo. To je super. - Jo. Teď mi chybí ta divná verze.
Stačí říct. Můžu někoho napodobit. Sméagola.
Jo, prosím.
Miluju tě, můj milášku.
Tohle můžeš mít taky, víš?
Já už to měl, Paule.
Měl jsem to štěstí, že jsem v tom žil skoro 20 let.
Takže...
to už asi nepřekonám.
Vytáhls mrtvou manželku.
To ty jsi Alici řekl, ať toho nechá.
Je to děsivý, že? Představit si, že se zase začneš seznamovat.
Něco pro mě udělej.
Nebuď jako já.
Nečekej tak dlouho jako já.
Čau, taťko.
- Páni. - Chceš tančit?
Těch „taťků“ je pořád moc.
Dobře, taťko. Pojď, taťko.
No co.
Gerry, co vy tady?
Moc si nefanděte. Já jenom miluju dorty.
- Nazdar, ty kanče. - Ahoj.
S kým to mluvíš?
- S Gerrym. - S kým?
S Gerrym.
Ty ho nevidíš, že?
Uf.
Jo.
Překlad titulků: Kristina Himmerová