Секси, нещо против да си взема душ?
Ще ми се замъгли огледалото.
А ако оставя паравана на душа открехнат, за да надничаш?
Обърши две места - около забавната зона и лицето.
Става.
Имотът е чудесен, но се надцених.
Ако го продам на загуба, ще се почувствам провален.
Добре ли сте?
Взех си лекарството, но невинаги ми действа както преди.
Ако те притеснява, ще си сложа ръката в скута
и ще я покрия с това одеяло.
Обаче пък може да изглежда, че се кефя на финансовите ти проблеми.
Съжалявам, ако това те разсейва.
Благодаря.
НЕВРОЛОГИЧНА КЛИНИКА "СИЕРА МАДРЕ"
Вие за какво сте?
- Имам паркинсон. Вие? - На фризьор.
Само полуусмивка ли заслужих?
Прощавайте, днес не ми е ден.
Изглеждате добре, гласът ви не трепери. Звучите мъдро.
Мъдър съм си, да.
- Как сте с равновесието? - Бива, тъпите упражнения помагат.
Аз падам няколко пъти на ден. Ставам за каскадьор.
- Пол. - Джери.
Само лек тремор. Какво ли не бих дал и аз да съм така.
Обаче здравата се сковавам.
И постоянно имам болки от лявата страна.
Казах на гаджето ми, че сексът помага, обаче тя е лекар и не се връзва.
Кофти.
- Чувствам се тъпо, като ви се оплаквам. - Спокойно.
В една и съща пробита лодка сме.
А с мозъка как сте? Халюцинации?
- Не, слава богу. - Те са най-гадното.
Не стига, че се тресеш, а и ти се привижда, страх да те хване.
Обаче пък веднъж Хали Бери беше във ваната с мен.
- Друг път - майка ми. - Лошо, освен ако майка ви не е секси.
Според баща ми е тигрица.
Но стига съм се жалвал. Тук съм още, майната му на паркинсона.
- Да, така си е. - Трябва да го казвате убедено.
Джери, сега ще те приема. Пол, готов ли си?
- Майната му на паркинсона. - Майната му.
Как така ме пререди?
Трябва да приема, че краят на живота ми ще е тежък.
Вариантите са да тъна в самосъжаление
или да оглозгам до кокал каквото е останало от този чуден живот.
Забравям въпроса "защо на мен".
На мен пък ми харесва, от две години си го задавам.
Не е зле.
Новата ми философия е "майната му на паркинсона".
Супер, майната му на паркинсона.
- Майната му. - Да му го начукам.
- Недей да чукаш болестта ми, Джими. - Ще видим.
Но ще те помоля нещо.
Ако видиш, че потъвам, вземи мерки.
Издърпай ме.
- Знам, че искам много от теб. - Пол.
Ти ми беше голяма опора.
Ще се радвам, ако поне донякъде ти върна жеста.
Обаче не разбирам защо трябва да ти навигирам, докато караш като луд.
ПОРШЕ
Идваш ли? По улиците не ме пускат, но тук няма как да ме спрат.
Пол.
- Кефиш ли се? - Да.
Браво.
Обаче намали. Става ми лошо!
- Жена ми загина в кола, Пол. - Стига, успокой се.
Извинявай, но нямаме сметана, домързя ме да купя.
Освен това през нощта, докато спеше... Как точно да се изразя?
Взе да пищиш зверски. Защо така?
- Ами... - Хайде де, сподели, какво има?
Добре.
Когато бях на десет години, замерих с шишарка един гарван на двора.
Естествено, птицата се ядоса.
И взе да ме напада, докато чакам автобуса.
- Всеки път! Гарваните са отмъстителни. - Не знаех, много интересно.
Та оттогава често сънувам как ме намира и ми такова мамата.
Очите ти ли изкълвава?
Сигурно само едното, за да видиш как го поглъща.
- Добре че ти го споделих! - Извинявай, миличък, обичам те.
И аз те обичам.
- Какво? - Как какво? Не се ли чу как го каза?
- Беше най-нормално. - Като Морфей. Я пак?
Обичам те.
- Дай малко по-лежерно. - Добре.
Обичам те.
Дай целувка.
Ето я оная расистка Пам. Трябва да й покажа, че я мразя.
Повярвай ми, омразата ти не остава скрита.
Тогава ти й покажи, че я мразиш.
Как? Безброй пъти съм я псувал, става излишно.
Приближаваме, измисли нещо.
Добро утро.
Колко секси! Да се приберем за един бърз тек?
Няма да откажа, хайде.
Готово! Сглобявам неща като мъжкар. Не е ли възбуждащо?
Щеше да е, но си го оплескал.
Няма нищо по-мъжествено от това да оплескаш нещо уверено.
Освен умението да прегаряш наденички, които отвътре са сурови.
Благодаря.
- Татко. - Да?
Сложих допълнително чушчици за Греъм.
- Ще се видим в неделя. - Къде тръгна?
По гаджелък.
- Ще рече... - Наясно е какво значи.
- Все пак още нямам 50. - Тя също.
Узрелият плод е по-сладък.
- Добре беше, като не си говорехме. - Да бе.
- Имам новина! - Последните ми чисти гащи ли откри?
Какво? Не. Треньорката на "Уеслиян" ще дойде да ме гледа в следващия мач.
И това е вълнуващо!
Ето ги! Добрите новини не спират.
Сега без гащи ли си?
- Не. - Ужас, сменям темата.
Ще играя футбол в Кънектикът!
Странна работа, всички около мен преливат от щастие.
А мен и най-дребното нещо ме катурва.
Пол ме накара да се замисля.
Всички имаме собствена воля. И може би щастието не е непостижимо.
- Просто трябва да го пожелаеш. - Защо ми го казваш?
Моя грешка. По-щастлив човек от теб не познавам.
Не се мъчи да ме вдъхновяваш при всеки наш разговор.
- Защо не се наслаждаваме на кафето? - Защото кафето ви е гадно.
Прав си. Защо мислиш, че кой-отът е тъжен?
Понеже му викате "кой-от"?
- А как е? - Койот.
Кой-от.
- Не. - Хубаво.
Трябва да попитам.
Удовлетворява ли те по цял ден да топлиш мляко в интернет кафене?
Дали са ми пълна свобода за подредбата на мъфините.
Хубаво. Не си ли бил графичен дизайнер?
Бях. Нали знаеш логото на фермерския пазар?
- Да. - Мое е.
Стига бе! Всеки път го виждам, като ида на пазара.
Да, това е идеята.
Все някога трябва да продължиш напред.
Знам.
Най-сетне взех да се чувствам добре в кожата си.
- Страх ме е да не наруша крехкия баланс. - Да, разбирам те.
С Алис сме добре сега. Скоро ще заминава за колежа.
Искам само тя да живее с мен, докато кротко умра.
После да прави каквото там правят младите на 70 и нещо.
Чудесно звучи.
Как се преборваш?
Като пациентите ми - абстрахирам се.
Ще я подкрепям, ще я тикам към "Уеслиян", без да разбере, че вътрешно умирам.
Гол!
Тренирам, понеже съм сигурен, че днес ще вкараш.
Пресираш ли ме?
- Не. Не е нужно да вкарваш. - Тогава съм обречена!
Нека това, което искаш, да се случи, без да си го поставяш за цел.
Не мога да реша как да си прибера косата.
- С диадема или на опашка? - Така е чудна.
Майка ти беше с такава прическа преди.
- Сериозно? - Не, не знам защо го казах.
Притесних се покрай вкарването на гол.
Само една молба.
Да си боядисаме лицата за мача.
- Тя каза "не", Дерек. - Стига де!
- Но на гърдите може, нали? - Никаква боя.
Да не сме квакери? Къде остана забавлението?
- Защо се е боядисал отсега? - За да не лепне после.
Тръгвам.
- Добре. - Ида.
Слушай сега, визуализирах бъдещето.
Треньорката на "Уеслиян" ще те хареса.
Ще учиш в мечтания колеж в Нова Англия.
Харесвам се в екипче с поло яка.
Ще присъствам на всички важни мачове, на които канят съседи.
- Родители. - Ще видим.
- Иначе как си? - Не съм спала и малко съм се спекла.
Ако те хване страх, погледни към нас на трибуните.
Ние ще те заредим с енергия. Ей така ще ти я предадем.
- Какво ти става? - Сякаш повръщаш отгоре й.
Усетих.
Алис, много се гордеем с теб.
- Мачът още не е започнал. - Няма значение.
- Добро утро. Усмивката моя заслуга ли е? - Да.
- Да сложим край на това. - На приказките преди секса ли?
Срещнах те точно след развода ми, имах нужда от нещо секси за развличане.
И ето че се появи млад левент, който ме наричаше д-р Сайкс в леглото.
Късно е да мина на малко име.
- Време е да се изправя пред бъдещето. - Това вече е гадно.
- На много засегнат ли ще се правиш? - Не, обаче...
- Това ще ми липсва. - Не съм казала да спираме на секундата.
Ще има грандиозен финал, така ли?
- С църковен хор и фойерверки? - След 15 минути имам пациент.
Десет минути по бързата процедура. Идвай, д-р Сайкс.
- Стига бе, скъсала е с теб? - Да.
Изглеждаш изненадан.
Понеже още не ми е звъннала.
Каза, че връзката й с мен й пречи да продължи напред.
Разбирам я, но се подразних.
Може би защото осъзнаваш, че и ти трябва да продължиш напред.
Знам, че искаш нещо повече.
Истинска връзка, собствен дом, яхта в Кънектикът.
Добре де, последното е моя мечта,
но мисълта ми е, че насладата на живота е в развитието.
Тази сутрин се насладих на живота. И то два пъти.
Това ще си го отбележа.
Пациентът не спира да се хвали, въпреки че е зарязан.
- Тетрадката ми липсва. - На мен също.
Но трудно пиша, ръката ми трепери.
Говорил ли съм ти за Полето?
Пак ли твоите духовни глупости?
- Животът е разговор с вселената. - Почна се.
Полето е интелектуалната енергия, която те води към същността ти.
Неспирно ти показва върху какво най-вече трябва да наблегнеш.
- Отново и отново, докато не захапеш. - Леле!
Това би било от голяма полза. Де да ставаше така.
Защо се усмихваш?
Предвкусвам удоволствието на момента, когато се убедиш за Полето.
И дори не искам от теб да признаваш, че съм бил прав.
Просто вдигни молитвено ръце към мен.
Сякаш съм бог.
Секси намигване не става ли?
- На това секси ли му викаш? - Хайде да те видим пък теб.
- Добре, така ще намигна. - Къде ти!
Тежко е! Ремонтираме горната баня.
Благодарна съм на мъжа ми, че бюджетът е неограничен,
но като му подхвърля някоя нестандартна идея, не ще и да чуе.
Често заглушават смелите жени, Кати. Теб, Роза Паркс, "Пуси Райът"...
Не трябваше да го казвам, но от скука не можех да се съсредоточа.
И аз се отнасям понякога. Имам един пациент Грегъри, викат му Паяка.
Страхотен прякор, целият в татуировки, с готини ботуши.
Обаче е толкова скучен...
- Подраних ли? - Грегъри.
Здравей, как си?
- Ние отиваме. - Да, върви.
Всеки път, когато се разколебая,
той прави някоя страхотна глупост и добивам увереност.
Затова го държа.
Напоследък всичките ми пациенти се впрягат за някакви незначителни неща.
Знам, че страданието си е страдание. И ценя работата си.
Но покрай сестра ми и биполярното разстройство на баща ми...
Исках да помагам на хората да преодоляват сериозни травми.
Имам чувството, че се хабя за нищо.
- Разбираш ли? - Първо ме назначиха в "Белвю".
Суицидни мисли, личностни разстройства, шизофрении, какво ли не.
- И как беше? - Най-ужасната ми работа.
- Наистина ли? - Но и най-удовлетворяващата.
Там ти е мястото.
- Благодаря, Пол. - Като лекар...
- Или като пациент. - Я изчезвай.
Обмислях цветовата гама за детската ви.
За завесите съм приготвила две мостри.
- Кажи му истината. - Мострата е една.
- Но ти ще си кажеш мнението. - Истината.
Мнението ти не важи. Избрах и тапетите.
Хубаво. Ейва ще идва утре. Може да има интересни идеи за декорацията.
- А пък братът на Дерек е ядял свещи. - Какво?
- Мислех, че дрънкаме глупости. - Добре де, покажи ми тапетите.
- Не още, най-важния човек го няма. - Грубо! Казах ти, че Чарли е зает.
- Майната му на Чарли. - Как е?
- Здрасти! - Вече можем да започнем.
Е, какво мислиш?
- Внася спокойствие... - Не прекъсвай Габи.
Докато още мисли ли?
- Брайън, ако обичаш! - Извинявам се.
Лиз, супер е. Внася спокойствие.
Ако те мързи да изведеш бебето на разходка,
може да му кажеш: "Виж небето, бебче, вече сме навън".
- Бебетата са глупачета. - Как така тя ще решава за моето бебе?
Знаеше с какво се захващаш, когато я нае.
В прав текст ти казах, че тя ще ви командори.
Ужасна съм.
Ще отида да говоря отзад.
Здрасти!
- Какво му става? - Не знам.
От няколко дни му звънят тайно. Много е странно.
Обикновено вдига на високоговорител и включва всички в разговора.
- Побърквам се! - Явно ти изневерява за наказание.
- Какво? - В рамките на година.
Има право да постъпи като теб без последици.
Лиз?
Виж какво направи!
- Лиз, само се шегувах. - Не блокирай така.
Хора, да тръгваме за мача!
- Хайде! - Да вървим, да вървим!
- Хайде. - Да вървим!
Хайде.
- Какво й е? - Шашна се, че Дерек може да й изневерява.
В рамките на година.
Случва се.
- Значи има такова правило? - Да.
- Хайде! Кой иска да гледа мач? - Аз! А ти?
- Нямам търпение! Напред! - Чакайте ме!
Подранили ли сме, или всички мразят футбола като мен?
Да запълним времето с нещо интересно.
Брайън прегледа новото ти завещание.
Твърди, че не е толкова просто да завещаем всичко един на друг.
И упълномощеното лице трябва да сменя.
Като дойде време да ми дръпнат щепсела,
Мег със сигурност няма да има кураж.
- Ти си моят човек. - Нямам търпение.
- За какво? - Да "приспя" Пол.
Хайде да хапнем после.
Майко мила, колко красиви лица!
Благодаря, че дойдохте. Само да кажа...
- Невинаги е нужна реч. - Сега е нужна.
Все пак не прекалявай.
Подкрепата ви означава много за мен.
- Алис дължи силата си на всички вас. - Прав си.
- Добре че бяхме ние. - Да те сменим.
- Какво ви става? Просто ви благодаря. - Страхотна реч, сядай си.
Разбрах, че Алис се е подстригала, покажи ми коя е.
Добре.
- Обичам те. - Шон.
- Казала си им? - Само на Шон, скъпи.
И аз те обичам.
И на другите казах, извинявай.
- Давай, Алис! - Разбий ги!
- Защо не викаш? - Тя още разгрява.
- Разгрява като звяр! - Стига.
- Не "звяр". - На жена не се вика така.
- "Звярът" е нещо хубаво в спорта. - Наша грешка.
Давай, Алис!
- Ти защо не играеш? - Треньорът каза да се изявявам като фен.
Стига бе! И на мен треньорите все така ми казваха.
Добре. Давай, Алис!
Добре. Дай, дай, дай.
Страхотен пас.
Нищо. Хубава идея, Алис.
- Държи да съм позитивен. - За мен не важи.
Ти, с опашката! Като Алис ти подаде, не блей! Да, ти!
- Майчице. - По-кротко, Пол.
Давай, Алис!
- Ха така! - Браво, Алис!
- Супер си! - Да, да!
Това е нарушение!
- Продължавайте! - Кой мач гледаш бе, рефер?
Отвори си очите, слепок!
Боже, колко сме сладки!
Давай, миличка!
Нищо.
- Ти нали си лекар? Адски съм разсеяна. - Няма да ти дам адерал.
Не ми блъскай момиченцето!
- Браво, рефер. - Крайно време беше.
Само спокойно, миличка.
Момент, хора.
Правете като мен.
Ето така.
Гол!
- Браво. - И ти игра страхотно.
Благодаря.
Алис, Алис!
Стига толкова.
- Алис, може ли за секунда? - Треньорката на "Уеслиян" ли е?
- Не я зяпайте! - Не ми пука. Ще я уплаша с поглед.
- Хайде да... - Пол, точно това не бива да правиш сега.
При смяна на упълномощеното лице се актуализира и пенсионният фонд.
Добре е да направиш Джули съсобственик на апартамента,
за което трябват нотариус, свидетел и косъм от снежен леопард.
- Какво да подпиша, за да млъкнеш? - Сам ме попита, мърморко!
Не му обръщай внимание. Всичко изглежда ужасно сложно.
Защо не се ожените? Това няма ли да улесни нещата?
Той има право.
Кое момиче не мечтае да се омъжи, за да си спести бюрокрацията?
Това ще реши проблема.
Вече предлагаш брак от мое име ли?
- Пол... - Не.
Нека се насладя, не бързай.
Виноват.
- Ще му мине. - Съмнявам се.
Скъпа.
Трябва да ти призная нещо.
- Вчерашното обаждане... - Знаех си.
Онази от лигата по корнхол ли е?
- Нея ли чукаш? - Шарън е асексуална.
Щом го знаеш, значи твърде много си говорите.
Всички обаждания...
бяха от Матю, пак са го уволнили.
- Помоли ме да ти предам. - Защо просто не ми каже?
Може би защото смята, че понякога реагираш малко остро.
На пет годинки одраска колата ти, а ти счупи звънеца на триколката му.
- Око за око. - Именно.
Затова предпочита първо да те подготвя малко.
Дупето ти е жестоко с този панталон.
Продължавай.
- Трябва да се върне тук. - Пак ли?
- Кога най-сетне ще си стъпи на краката? - Не му е лесно, какво да направим?
Кога ще се връща?
Тук е от шест часа.
Здрасти, мамо.
- Изглеждаш жестоко. - Това е по моята част.
Добре, ела тук, дай прегръдка.
Ти обаче продължавай.
Като прасковка е.
- Добро утро. - Приеми съдбата си. Искам да видя.
Извинявай, че предложих на гаджето ти.
Ще приема каквото наказание сметнеш за удачно.
Чистене на офиса, сърдито мълчание,
дори лек пердах, ако още се практикува от твоето поколение.
- Спокойно. - Стига де, напердаши го.
Бракът явно ще реши повечето ни проблеми.
Просто ще отидем в общината този уикенд.
Като ни попитат дали искаме да сме съпрузи,
Джули ще каже, че няма нищо против,
аз ще добавя "защо пък не" и готово.
Извинявай, Пол, но съм твърдо против принизяването на романтиката.
Започва да става опасно,
затова ще си взема нещо за закуска и ще се изнеса овреме.
Стига де, знаеш колко ви обичам с Джули. Нека ви организирам нещо.
- В никакъв случай. - Сватбите не са за тези, които се женят.
Правят се за родители, баби, дядовци.
Във вашия случай те са на оня свят, така че сватбата е заради мен.
- Джули също не иска нищо. - Вече й звъня.
- Недей. - Звъня, тя винаги ми се радва.
Габи, на какво дължа това удоволствие?
Удоволствие! Поласках се и забравих защо звъня.
- По-кротко. - Знаеш как ми действаш.
Тук съм!
Какво ще кажеш да ви спретна малко сватбено тържество?
Без свещеник, отблъскващи са. Винен бар, неофициално облекло.
И заедно ще изберем рокля, която разкрива ангелските ти рамене.
Дай ми Пол, моля те.
- Наистина имаш ангелски рамене. - Благодаря, но как да я озаптим?
Явно ще трябва да я убием.
Стига де, Пол. Криво ми е напоследък, имам нужда от това.
Аз съм момиче, което стои пред момче и го моли да се ожени за друго момиче.
Казах ти вече, в никакъв случай.
- Добре де. - Супер!
- Ужас! - Няма да съжаляваш.
- Да, чао. - Чао!
Да знаеш, че не съм се съгласявал.
Треньорката скоро ще дойде, но няма проблем, знаете ли защо?
Защото сме готови. Къщата е изчистена.
Разхвърлях топки за атмосфера.
Спънах се в една от тях, затова куцам. После ги махнах.
Абсурдно е. Готови ли сме с почерпката?
Ако в "Уеслиян" се влиза с ордьоври, определено е вътре.
Знам, че е рано, но вече си представям как съм в Кънектикът.
Коя е Алис от Източното крайбрежие? Как да се обличам?
Питах Лиз, но ми каза само, че се харесва с поло яка.
Притеснена съм. Ами ако се държа като татко?
Словесната диария ли визираш?
- Именно. - Знаех си.
Ако тръгне на зле, разиграй жокера с майка си.
Споменаваш, че е загинала, и вратите се отварят.
- Вече не правя така. - Моля?
Преди две седмици се измъкна от правенето на декори,
понеже мирисът на дърво ти напомнял за ковчег.
Признавам, че се промених наскоро.
Упрекнаха ме, че го използвам като оправдание.
Така че край.
Виж ти, гордея се с теб, защото...
- Крадец ли се е вмъкнал? - Мати го уволниха пак и се върна.
- Но не си е вкъщи. - Мама каза, че може.
- Лиз! - Шон - Матю, Матю - Шон.
- Май много обичаш сирене, а? - Да.
- Дума да не става! - Моля те, ошушка всичко вкъщи.
- Постоянно тъпче, ушите ни изяде! - Не е мой проблем.
Когато Тиа загина, храних детето ти цяла година.
- Лиз да не разигра жокера с мама? - И то умело.
Вярно, жена ти почина.
- Много гадно. - Да, а сега си върви.
Не.
Майчице, тя е! Задушавам се.
- И аз. - Обля ме пот.
И мен.
Отивам да отворя. Джими, ти се изнасяй.
Ама трябва ли? Жалко, назубрих разни факти за футбола.
Знаеш ли, че Пеле пръв е рекламирал виаграта?
А ти знаеш ли колко е гнусно?
Ако ще ми даваш някой съвет, имаш последен шанс.
Готова ли си? Стисни ръката й силно, но не прекалено.
Каквото и сиренце да си вземе от подноса, кажи: "Добър избор".
И най-вече бъди такава, каквато си.
Тоест страхотна.
Ехо.
- Привет. - Джеймс Леърд. Ентусиазираният баща.
Силно, но не прекалено. Добър избор.
- Маги Бохан. Дъщеря ви е впечатляваща. - Благодаря.
Не съм й биологичен баща. Майка й преспа с Дейвид Бекъм.
- Излизаме. - Да, Шон. Беше в мое присъствие.
Изразът е точен, буквално сияеш.
- Благодаря. Имам газове и се изпотявам. - Но ти се отразява чудесно.
Е, какво мислиш за детската стая?
Спокойно, хвани ми ръката.
Светлината е много приятна.
И креватчето е идеално.
Само за тапета не съм убедена.
Като малка исках да имам Мечо Пух на стената.
- Но мама даваше само герои от Библията. - Красиви ангели ли?
- Каин, който убива Авел. - Това е ужасяващо.
Бях самотно дете. Първо прочетох "Мечо Пух", а той има толкова приятели...
Прощавайте, дано не прекалявам.
- Не, изобщо. - Нищо подобно.
Няма проблем, Мечо Пух е страхотна идея.
- Мечо Пух да го духа! - Стига, той не прави такива неща.
Освен ако не му е намазан с мед.
Мечо Пух обича мед.
Заяждаш се, понеже на Ейва не й хареса. Сега ще й се сърдиш вечно.
- Също като гарван. - Сравнението не ми допада.
Признавам, заяждам се за дреболии и съм злопаметна.
- За вечни времена. - Да.
Но тук говорим за граници, Брайън. Ще осиновите дете.
Обсъждали ли сте с Ейва доколко да се намесва?
Сериозно ли питаш дали сме решили нещо толкова важно току преди раждането?
Не сме, Лиз!
- Идват. Брайън, приключихме с теб. - Супер.
- Здравейте. - Пол, Джули, благодаря, че дойдохте.
- Защо сме тук? - За да ви разкажа за един филм от 2001 г.
Дженифър Лопес вдъхнови цяло поколение,
като ни показа, че ако си секси и със златно сърце,
може да организираш най-яката сватба, дори да искаш да изчукаш годеника.
Както и да е, следващите няколко дни аз ще бъда вашият сватбен агент!
- Супер! - Ти си Габ Ло.
- Точно. - Не разбирам.
Харесвам филма, но защо ни е сватбен агент?
- Харесваш филма? - Съсредоточете се, ако обичате!
Трябва да действаме бързо.
Тържеството ще е в градината отпред, разкошната Лиз прие да е домакин.
- Щом е за терапевта ми! - Говорихме веднъж на пейка.
- Не замесвай името ми. - Поверително е, ясно.
И още нещо, разбрахме се да е скромничко,
но това отпада - колкото повече, толкова по-забавно.
- Ще има храна... - Храна!
- И танци. - Танци!
- Дупе да ви е яко. - Дупе.
Ха така, Брай.
- Не е истина. - Истина е, Пол. Сам падна в капана.
Така, да минем на списъка с гости.
Говорих с Мег вчера, ще дойде с Дейв.
- Дейв. - Да.
Не се зарадва, че научава за годежа на баща си от мен, така че й звънни.
Освен това, тъй като нямаме време,
а и иначе ще има рев и сополи от негова страна,
- Джими ще извърши церемонията. - Да!
Изяж се! И ти! И ти!
- Беше ми мечта! - Седни си.
Супер. Прощавайте, вече съм спокоен.
Знам як виц за начало.
- Но няма да ви го казвам отсега. - Господи.
Пол, от теб се иска само да си на линия. По-лесно няма накъде!
- Добре де. - И друго, Джими.
Когато с мацето изберем цветовата гама,
заведи Пол да си купи вратовръзка и кърпичка в тон.
- Значи два пъти да съм на линия. - Даже три - веднъж в магазина,
втори път на собствената ти сватба и трети - на фронтовата линия.
Идвай да говорим, кралице.
С теб се чувствам по-сигурна пред свидетели.
- Харесва ти някой да гледа? Супер. - Просто...
Страхотно игра онзиден. Публиката полудя, особено онзи възрастен господин.
Да, терапевт ми е и си пада кисел дядка.
А високата, пъстроцветна дама е моята фея закрилница.
Брайън пък е фея от по-друг тип. Да не забравяме и Шон.
Много народ.
- Съседската ми майка разрева вратарката. - Няма лошо.
Не гарантирам, че ще се държат прилично, ако не ме вземете в отбора.
Късметлийка си да имаш толкова много страховити и верни поддръжници.
Да.
Така е наистина.
Виж сега, смятани сме за дефанзивен отбор,
затова търсим нападатели като теб.
Ще изредя няколко неща...
- Беше ми приятно. - И на мен. Съжалявам, че не се получи.
Правите голяма грешка, Алис е страхотна.
Не убеждавайте мен, тя ми отказа.
Шон, това е за вътре.
Благодаря, че дойде тук. Подготвяме спешно сватбата на приятел.
Много мило. И Брайън ли помага?
Да, Стюарт, подляр такъв. Мога да съм мил, но не се изтъквам.
- Здрасти, аз съм Габи. - Май сме се...
Няма време за дрънканици. Чух, че умееш да украсяваш посуда, ето!
Май за пръв път в живота ми съм привлечен от жена.
Добре че дойде.
Не, Лиз, тук не си ни нужна. Ти си по лампичките.
Всъщност най-добре влез вътре и приготви бара.
- Искам да окачвам лампички отвън. - Не, просто искаш да им се вреш.
- Мога да ги съвместявам. - Не, ела с мен.
Слушай, моментално се уточнете за Ейва.
- Нахалната ви приятелка е права. - Да беше ни го казал.
Преди две седмици ви пратих съобщение: "Да се уточним за Ейва".
Трябваше да ни подканиш, да положиш повече усилия.
- В момента крася посуда за непознати. - Но не за нас, Стюарт.
Вижте, вие трябва да поставите границите.
Примерно може да определите редовни годишни срещи с майката.
Като с Дядо Коледа? Ще ни засенчи.
Може и месечно, като вноска за кола.
Така ще е по-малка заплаха за крехкото ти его.
Важното е детето да има в живота си още един любящ човек.
- Би било хубаво. - Да бе, друг път!
- Майчице. - Ето ме пак. Тя ме изпусна от поглед.
Когато родих Матю, майчинският ми инстинкт така яко ме хвана,
че като дойде сестрата да къпе бебето,
направо й се нахвърлих и я захапах до кръв.
Боже!
Искам да кажа, че Ейва трудно ще се отдели от бебето.
И ако дори малко й открехнете вратата,
ще се намърда в живота ви завинаги.
Тук няма правилно и грешно.
Стюарт, ти имаш ли деца?
- Не. - Тогава не се изказвай.
Чух, че ти ще гледаш бебето. Случило е на бавачка.
Избягвах темата, защото ако кажа какво искам наистина,
ще прозвучи егоистично, а аз не съм такъв човек.
- Знам. - Но да си призная,
бих пращал на Ейва снимка и две-три думи веднъж годишно,
но не искам тя да ни се бърка.
- Семейството си е наше. - Говориш много убедено.
Нямам съмнения.
- Искаме да сме само двамата. - Тримата.
- Трябва да й кажем. - Уведомете ме после.
Добре.
Как ти се струва?
Зле.
Какво ще желаете?
- Пистолет. - Кротко, Пол.
Търсим вратовръзка и кърпичка в този цвят.
Обичам кърпички за сако. Все едно костюмът намигва на хората.
- Вие защо сте тук? - Защото имаме вкус.
А Джими се облича като г-н Роджърс. Просто цитирам Габи.
- Г-н Роджърс? Изчервих се. - Бил е вървежен.
Интересното е, че сестрата на баба ми е имала забежка с г-н Роджърс.
Разправяла, че било незабравимо.
Вагинално незабравимо ли?
- Да, Пол. - Или анално?
- Мръсник. - Стана дълбоко.
Вие идете да разгледате магазина.
- Хубаво. - Ще започна от тук.
По дяволите.
Дай на мен.
- Майната му на паркинсона. - Да, майната му.
Като ви венчавам, имаш ли предпочитания какво да кажа?
Мога да дрънкам с часове, но няма. Десетина-двайсет минути стигат.
Отпускам ти едно изречение. И гледай да не е твърде сълзливо.
Няма как, любовната ви история е прекрасна.
Джими, като тръгнеш да се жениш, ще те изтезавам жестоко.
Вече няма да се женя.
Никога не се знае, момче.
Открих сродната си душа. Роди ни се дете. Какво повече да искам?
Алис заминава да учи и се замислих за живота ми сам.
Имам приятели и работа, която обичам. Животът ми е хубав.
А и един познат единак се чувстваше идеално без половинка.
- Кой? - Ти, тъпчо!
Да.
Не че някой пита, но...
- Тия нямат колани. - Което е огромен пропуск.
Лишават се от значителни приходи.
- И нямали кърпички в търсения цвят. - Добре тогава.
В другия им бутик обаче били налични.
Един ми е предостатъчен.
- Не е за вярване, че тя ме отряза. - Ще съжалява.
Братовчед ми Шеймъс ще я спука.
Открих го чрез генно изследване, пълен психопат е.
Спри се.
Тъпо е, но може да уча и в района.
Какви ги дрънкаш? Треньорката каза, че ти си й отказала.
- Значи си ме излъгала? - Само репетирах как да излъжа баща ми.
Тогава ти е напълно простено. Гордея се с теб и лъжите ти.
Не схващам, нали това искаше?
Разговорът с нея ми припомни колко ме подкрепяте.
Непрестанно. Може би не съм готова да се откъсна от тази сигурност.
- Разбираш ме, още живееш в задния двор. - Не живея в двора.
Има и пристройка.
- Нали няма да кажеш на татко? - Не знам.
Стига де, майка ми загина!
Извинявай, край с това.
Моля те.
Добре, ще си мълча.
Дано си искрен, понеже Шеймъс адски мрази портаджии.
Прави изключение само за кралското семейство.
Извинявай, че моминското ти парти беше проба на рокля и преброяване на свалки.
- Впечатляваща бройка. - Благодаря, 70-те бяха забавни.
Дори не успях да ви разкажа
как на едно моминско парти стриптийзьорът бе син на приятелка.
Но вместо да ми стане неудобно, много му се изкефих.
- През цялото време ме гледаше. - Все пак успя да ни разкажеш.
Още мисля за този младеж. Използвам го, ако ме разбирате.
- Добре че партито ми свърши. - Джими се прибра.
А половинките ви, чиито имена не помня, отидоха в магазин за колани.
- Знаеш как се казват. - Нищо подобно.
- Кажи им имената. - А къде са вратовръзката и кърпичката?
Е, стига де!
Много важно. Ще бъдем у Лиз, не в Копакабана.
- Крайно ненужно е. - Пол...
Не, той е прав.
Може просто да подпишем,
а после да хапнем пица тук, без излишни занимавки.
Точно, благодаря ти.
Чакам те в колата.
Тя ми взе думите от устата,
но долових някакво скрито неудовлетворение.
Вратовръзка и кърпичка ли те изкараха от равновесие?
Да беше видяла! Джими възхваляваше сексуално г-н Роджърс.
- А Дерековците не спряха да дрънкат. - Знаех си, че им знаеш имената.
Осъзнавам, че съм нагазила в дълбокото.
Но колкото и да обичам да танцувам с белчовци,
мислиш ли, че го правя за себе си?
- Толкова ли си тъп? - А?
- Щях ли да се напъвам, ако Джули не щеше? - Кажи!
- Стига си заграбвала последната дума. - Развълнувах се.
Пълни глупости!
На Джули й е все тая.
- Колата й я няма. - Стига бе.
- Добре де, кажи го. - Не може да бъде!
Тя каза, че не съм подходяща за отбора.
Идва на крака, а ме отхвърля.
Както и да е! Все ми е едно, не ми пука.
Виж какво, майната му на "Уеслиян". Дай прегръдка.
Лъже. Алис е отказала на треньорката.
Шон, обеща да не му казваш!
Не очаквах да е толкова тъп, че да ти се върже.
Кой колежански треньор хваща самолета, за да отреже някого?
Може, ако е уважителен човек.
- Ама какво става? - Не ми се говори.
Уплашила се е, понеже ще й липсваме.
Изчезвай в пристройката, ако обичаш.
Никъде няма да ходи, част от семейството е.
Видя ли?
Просто още не съм готова да се отделя.
И да те оставя.
Разбираемо е.
Щом не си готова и ти трябва още време,
може да живееш тук и да учиш някъде наблизо.
- Благодаря, татко. - Пълни глупости - по-големи и от нейните.
Знаеш, че й е по силите, но искаш да я задържиш.
Тъкмо те включих в семейството! Разжалван си, връщай се в пристройката!
Пол се оказа прав. Теорията му за Полето е вярна.
- Сега ще трябва да му намигвам секси. - Моля?
Страх ви е да продължите напред, но знаете, че трябва.
Всъщност това се отнася за всички ни.
Дали да не вземем да го ступаме?
Адски ми се иска, но е прав.
И е дразнещо!
Ще се справиш с колежа.
Нищо не е в сравнение с преживяното.
Ти до голяма степен живееше сама.
Аз те подготвих.
- Може и нарочно да е било. - Хитро, но не.
Ние никъде няма да избягаме...
Разкарай се, Матю!
Ето къде си бил. Извинявайте. Идвай, момче, вкъщи има храна.
Мама току-що ми се скара, че ям там.
От сватбената торта не може.
Заповядайте, настанявайте се.
- Сядайте. Как сте се изтупали и двамата! - Благодарим.
- Какъв е поводът? - След 45 минути евентуално сме на сватба.
Стискаме палци да се осъществи или не по впечатляващ начин.
Много забавно. Мама и татко никъде не ходеха заедно.
Виждали ли сте двойки, които явно не са един за друг,
но стоят заедно, понеже разводът е грях?
- Пак минахме на Господ. - Едва ли сте дошли заради детството ми.
Не.
А за какво ще говорим?
Притесних ви, така правя понякога.
- Аз също. - Вярно си е.
Но вие сте прекрасно семейство.
Късмет е да съм дори малка частица от него.
Благодаря, че ви има.
Спирам да ви прекъсвам, ваш ред е.
- Е, как мина? - Ами...
Огънах се. Поканих я да споделя живота си с нас.
- Не! - Ама тя ми направи комплимент!
Живяла е в нещастно семейство, а и хареса сакото ми,
за което винаги съм имал съмнения.
Явно има лош вкус, както стана ясно от фиаското с Мечо Пух.
Знам какво ще кажеш - че съм слаб и не заслужавам това бебе.
Обаче Ейва е толкова...
самотна, разбираш ли?
Ти си...
ужасно мекушав.
Знам, издъних се.
И аз щях да направя същото.
Наистина ли?
- Гадно е да сме толкова свестни. - Да, нали?
- Рано е за наздравици. - Откъде се взе?
Какво? Да не си се побъркал? Никакво меко сирене.
- Уоки-токи ли имаш? - На кого говориш?
Вероятността Пол и Джули да дойдат е 50 на 50, но сватба ще има.
Лиз, ако трябва, аз ще се оженя за теб.
Сега се надявам Пол и Джули да не се появят.
Знам. Всички сме наясно.
Не вземай това, за мен е. Ето ти малката чашка.
Така ли ще си облечена?
Сякаш не си ентусиазирана.
Нали уж не ни пукаше за церемониите?
Така е... Така беше.
Но после пробвах официалната рокля и беше красива.
А и 15-минутното ми моминско парти не беше само хвалби за бившите ми гаджета.
Моля?
Разказах им как сме се запознали, за първата среща в италианския ресторант,
който се оказа и караоке бар,
а ти изпълни в речитатив "Пълно затъмнение на сърцето".
Те ахкаха и охкаха,
а аз така се увлякох, че направо...
Чувствам се ужасно глупаво.
Не, глупакът съм аз.
Обещах си, че ще се наслаждавам на живота.
Но, за жалост,
явно най-много обичам...
- да съм темерут. - Удава ти се.
Не се спирам. Не мога да спра.
А трябваше да осъзная
огромния си късмет.
Да съм с теб.
Заслужава си да се отпразнува.
Току-виж прекараме следващите 50 години заедно.
- Само толкова ли? - Като умреш, може да срещна друга.
Забравих нещо.
Ще се омъжиш ли за мен?
След 15 минути?
Да.
Да?
Набързо се оженихте. Джули да не е бременна?
Знаех си, че не бива да те каня.
- Моят подарък е, че не доведох мъжа си. - Безценно.
- Благодаря ти, че дойде. - Как няма да дойда!
Трябва да се жениш всеки уикенд, за да се виждаме често.
- Без дълги речи. - Добре. Може ли и ние да се цункаме?
Отдавна не съм била на сватба сама. Забавно е.
Сега не съм съпруга и майка, мога да се напия и да танцувам с непознат.
Дори да пофлиртувам.
- Искаш ли да се пробваш? - Добре.
Здравей, татко откри любовта.
А твоето татенце?
Всъщност не беше зле. Още загряваш.
Само не казвай често "татенце".
- Първо ще пийна. - Добре.
- Забавлявай се. - Да, разбирам.
Знам, че изглеждам несериозна.
- Прецаках всичко с "Уеслиян". - Оправдай се с майка ти. За последно.
Давай.
Проблемът е, че...
Исках да замина, понеже майка ми почина неотдавна.
Още!
Да, не съм на себе си, откакто загубих моето мамче.
Мамче?
Много мило! Няма да съжалявате.
Страшно ви благодаря, нямам търпение.
Заминавам за "Уеслиян"!
Хайде, започваме!
Заемете местата си, моля.
Падаш ли си по речи?
Да започваме. Ти няма ли да седнеш?
Ще те отведа до олтара. Татко ти не дойде.
Никога не ми е липсвал. Сега пък съвсем.
- Какво правиш? - Нищо, гоня муха.
Страхотно, няма що.
Влизай вътре веднага!
Обичам те.
Седнете, моля.
Няма как да не спомена, че в днешно време в нашата страна
- стана модно да се жениш на пристана. - На пристана?
Цялата рода се изсипва на пристана, и никой не казва:
- "Тя му пристана." - Божичко.
- Той е влизал в теб. - Не се гордея с това.
Чувам ви.
Благодаря на всички ви, че дойдохте, а сега...
Стига! Каза си вица за пристана, достатъчно ни изтормози.
- Изразходи си отпуснатото изречение. - Не, това беше само въведение.
- Нека си каже изречението! - Полага му се.
- Татко, не бъди гадняр! - Не го спирай.
- Нека говори! - Не ме е страх от вас.
Стига, чуй ме. Направи го заради мен.
Хубаво. Говори!
Събрали сме се днес заради Пол и Джули,
които са жив пример, че любовта може да ни споходи по всяко време
и на всяко място...
Запетая.
...което в техния случай е било
студен и стерилен лекарски кабинет,
където за пръв път са срещнали поглед над стетоскопа на Джули...
Запетая. И въпреки многото препятствия,
включително етичните правила,
те изградиха толкова дълбока и силна връзка,
че успяха да съборят стените на Бастиона на самотата
за вечни времена...
Двоеточие.
Ето защо, Пол и Джули,
благодарим ви, че споделяте този миг
и вашата любов с всички нас,
защото сме големи късметлии, че сме ваши приятели.
Точка.
Майната му - удивителна.
- А сега... - Да, забравих, съжалявам.
А сега, с правомощията, дадени ми от щата Калифорния, ви обявявам...
Награбиха се. Хубаво, оженени сте.
Вече може да я целунеш страстно.
Браво.
Мъжки, дължа ти нещо.
Видя ли?
Значи казваш, че разполагам с една година да целувам която си искам?
Определено не ти го казвам.
Аз ти го казвам.
Изборът ми е ясен.
Я стига. Аз бих избрал Педро Паскал... И съпруга ми.
Страхотно е, скъпа. Успя, невероятно.
- Обичам те. - Боже, каза го с нормален глас.
- Супер. - Сега пък ми липсва странната интонация.
Добър имитатор съм. Мога да го кажа като Ам-гъл.
- Я да чуем. - Обичам те, скъпа моя.
Не се отписвай.
Вече бях младоженец.
И имах щастието да съм женен близо 20 години.
Летвата е много високо.
- Оправдаваш се. - Сигурно ти си казал на Алис да престане.
Плашещо е да тръгнеш по нов път, нали?
Но ще те помоля нещо.
Не бъди като мен.
Не чакай толкова дълго.
Здрасти, татенце.
Ще танцуваме ли?
Стига с това "татенце".
Добре, татенце. Идвай, татенце.
Майната му.
Джери, какво правиш тук?
Не се радвай прекалено. Просто обичам торта.
- Жребецо. - Ето те и теб.
С кого говориш?
- С Джери. - С кого?
С Джери.
Ти явно не го виждаш.
Да.
Превод на субтитрите Боряна Богданова