‎UN SERIAL DOCUMENTAR NETFLIX
‎Sunt cele mai apropiate de extratereștri ‎de pe planeta Pământ.
‎Nu e de mirare că familia cefalopodelor ‎ne-a captat imaginația.
‎Înfățișarea lor extraterestră…
‎vine cu o inteligență uimitoare,
‎independență
‎și inventivitate.
‎Și mai sunt atât de multe de învățat
‎despre aceste legende ale adâncurilor ‎rar văzute.
‎Animale care chiar sunt ‎mai ciudate decât ficțiunea.
‎INSULA VANCOUVER ‎CANADA
‎Apele bogate în nutrienți o fac una ‎din cele mai productive mări de pe Terra.
‎Un loc perfect în care să înceapă ‎o nouă viață.
‎ADÂNCIME 25M ‎TEMPERATURA APEI 5° C
‎Ascunse sub valuri…
‎într-o lume secretă…
‎o sută de mii de ouă prețioase.
‎Niciunul mai mare decât un bob de orez.
‎Timp de șase luni, au fost îngrijite ‎cu atenție
‎de mamă.
‎O caracatiță gigant din Pacific.
‎Corpul ei‎,
‎fortăreața lor.
‎Ea menține apa în mișcare
‎ca să împiedice algele ‎să-i sufoce bebelușii.
‎În fiecare ou,
‎o copie minusculă ‎a unei creaturi aproape imposibile.
‎Opt brațe…
‎trei inimi
‎și sânge albastru.
‎În cele din urmă, ‎vor deveni de 250.000 de ori mai grele…
‎și vor fi printre cei mai vicleni ‎prădători din ocean.
‎Dar foarte puține ajung atât de departe.
‎E timpul să părăsească ‎siguranța creșei lor.
‎Cu o ultimă expirație de la mamă…
‎acest pui e aruncat în curenții oceanici.
‎Nu-și va mai vedea mama niciodată.
‎Complet singură,
‎la mila mării.
‎Dacă supraviețuiește,
‎își va lua locul
‎într-una din cele mai incredibile familii ‎de animale de pe Pământ.
‎Găsite în fiecare ocean…
‎sunt peste 800 de specii de caracatiță…
‎calmar
‎și sepie.
‎Sunt cefalopode…
‎care, literal, înseamnă „cap-picior”
‎datorită anatomiei lor ciudate
‎cu membrele care le ies din fețe.
‎Dar primele cefalopode arătau ‎mai mult așa.
‎Un nautilus.
‎Seamănă cu molusca înrudită cu el,
‎melcul.
‎A rămas neschimbat ‎timp de jumătate de miliard de ani‎…
‎În timp ce alții evoluau ‎în moduri extraordinare,
‎ele și-au pierdut cochiliile,
‎ceea ce le-a făcut ‎mai flexibile, mai agile…
‎capabile să exploreze locuri ‎care le fuseseră interzise.
‎Forma lor fluidă
‎e capabilă să supraviețuiască ‎presiunii zdrobitoare a adâncurilor.
‎Dar, fără cochilie de protecție,
‎cefalopodele au devenit ținte moi.
‎Așa că au găsit o serie ‎de abilități aproape supranaturale
‎pentru a fi în siguranță…
‎vitale într-o mare plină de prădători.
‎PENINSULA CAPE ‎AFRICA DE SUD
‎ADÂNCIME 5M ‎TEMPERATURA APEI 15° C
‎Oceanul poate fi un loc descurajator…
‎dacă ai mărimea unei cutii de chibrituri.
‎Merită să treci neobservat.
‎Dar o sepie mică nu se poate ascunde ‎pentru totdeauna.
‎Un nivel ridicat al metabolismului ‎înseamnă că îi e mereu foame.
‎Mâncarea ei favorită ‎trăiește în bancuri de nisip…
‎la doar 20 de metri distanță.
‎Dar când ești atât de mic, ‎e o călătorie epopeică…
‎plină de pericole.
‎Înoată destul de bine,
‎dar peștii sunt mai rapizi.
‎Cu o vedere perfectă.
‎Dar camuflarea ‎e o specialitate a cefalopodelor.
‎Sepia vicleană
‎își duce deghizarea cu un pas mai departe.
‎Mușchii speciali din pielea sa
‎produc mii de excrescențe spinoase ‎cunoscute ca tuberculi…
‎care o fac să arate ca algele.
‎Se pare că funcționează.
‎Nu e singura ținută din colecția ei.
‎Într-o fracțiune de secundă, ‎poate adopta orice look.
‎Melc…
‎coral…
‎sau piatră.
‎Abilitatea uimitoare a cefalopodelor ‎de a-și schimba culoarea
‎se datorează cromatoforilor lor.
‎Milioane de celule ca niște pixeli, ‎pline de pigmenți,
‎se dilată și se contractă ca baloanele…
‎pentru a crea schimbări rapide de culoare.
‎Perfecte pentru camuflare în fundal ‎într-o fracțiune de secundă.
‎Cefalopodele fac de râs cameleonii
‎cu cel mai sofisticat camuflaj ‎dintre toate animalele.
‎Această deghizare e de obicei suficientă ‎pentru a proteja sepia cu tuberculi.
‎Dar când totul eșuează…
‎O perdea de fum.
‎Bile de cerneală bogate în mucus,
‎care imită forma și mărimea ei.
‎Odată aruncate momelile, ea evadează.
‎Spre deosebire de caracatițe, ‎sepiile au cochilii interne.
‎O vestă de salvare incorporată,
‎care le face înotătoare superioare.
‎Chiar și așa, după o călătorie ‎așa de lungă și de aventuroasă,
‎i s-a făcut foame.
‎Schimbarea formei…
‎stropitul cu cerneală…
‎chiar refacerea membrelor…
‎superputerile cefalopodelor le ajută ‎să supraviețuiască în ape periculoase.
‎În Canada, o poveste de succes
‎în fața unor șanse copleșitoare.
‎Caracatița gigantică din Pacific ‎are acum un an…
‎și e deja de 2.000 de ori mai mare.
‎Dar mai are mult de crescut.
‎Doar una din 30.000 va ajunge ‎la maturitate.
‎Ca să ajungă acolo,
‎va trebui să se bazeze ‎pe vederea ei extraordinară.
‎Fiecare ochi de caracatiță
‎are un câmp vizual mai mare ‎decât avem noi cu doi.
‎Și când folosește ambii ochi…
‎nimic nu-i scapă.
‎Fără restricția unui craniu solid,
‎ochii ei se mișcă în mod independent,
‎ca să poată privi în față ‎și în spate în același timp
‎pentru un câmp vizual ‎de aproape 360 de grade.
‎Asta îi permite să caute mâncare…
‎și să fie atentă la pericole.
‎Ca toate caracatițele, ‎e formată aproape 100% din proteine.
‎Deci toți vor o îmbucătură.
‎Acum poate supraviețui ‎atacurilor peștilor din stânci,
‎dar mereu există un prădător mai mare ‎care caută hrană.
‎Trebuie să rămână vigilentă.
‎Fără părinți care s-o protejeze,
‎tinerele caracatițe trebuie să echilibreze ‎curiozitatea înnăscută cu precauție.
‎Într-un ocean în continuă schimbare, ‎trebuie să învețe repede.
‎FERNANDO DE NORONHA ‎BRAZILIA
‎La reflux,
‎prădătorii intră în scenă,
‎căutând prada lăsată în urmă ‎de marea care se retrage.
‎ADÂNCIME 0-1M ‎TEMPERATURA APEI 26-45° C
‎Blocată într-un smârc în stâncă…
‎o caracatiță braziliană de recif ‎de nouă luni.
‎Izolată de oceanul în retragere,
‎nu poate supraviețui mult aici.
‎Dar caracatița aceasta tânără și inventivă ‎nu e la capătul puterilor încă.
‎Deasupra,
‎acesta e momentul
‎așteptat de o armată ‎de crabi Sally Lightfoot.
‎Refluxul e șansa lor ‎de a se hrăni pe roci descoperite.
‎La început, par hotărâți să rămână uscați…
‎sărind de zece ori lungimea corpului lor ‎din stâncă în stâncă.
‎Dar dacă distanța e prea mare, ‎sunt forțați să sară în gol.
‎Nu a fost o lovitură norocoasă. ‎A fost o ambuscadă atent planificată.
‎Tânăra caracatiță ‎a învățat autostrada obișnuită a crabilor.
‎Abilitatea ei incredibilă ‎de a crea strategii…
‎e pusă în acțiune de un creier neobișnuit,
‎distribuit pe tot corpul ei,
‎două treimi din neuronii săi ‎fiind localizați în membrele ei.
‎Autodidactă, știe când să se retragă
‎și când să insiste.
‎Îl paralizează injectând salivă toxică ‎cu ciocul ei ascuns,
‎apoi așteaptă ca enzimele ei digestive ‎să-i lichefieze intestinele.
‎Un shake de crab nutritiv.
‎Dar are nevoie de cinci pe zi ‎ca să crească
‎și lucrează contra cronometru.
‎Soarele amiezii ‎îi micșorează smârcul de maree…
‎amenințând să o lase ‎la altitudine și uscată.
‎Și, fiindcă respiră prin branhii umezite,
‎se va sufoca fără apă.
‎Mai sunt ore câteva până la flux,
‎dar a găsit o soluție inteligentă.
‎Într-o cavitate din spatele capului, ‎stochează apă ca să o lase să respire.
‎E de ajuns ca să mai cumpere ‎câteva minute.
‎Spațiul de respirat de care are nevoie ‎pentru a face ceva de neconceput.
‎Devine un târâtor.
‎Trebuie să se miște repede ‎înainte să se usuce.
‎Corpul ei fluid nu mai e imponderabil.
‎Organele ei riscă să cedeze.
‎Săritul între smârcuri ‎e o strategie riscantă,
‎dar, cu viclenie și anticipare, ‎nu va fi prinsă afară.
‎Cu cât provocarea e mai dificilă, ‎cu atât devin cefalopodele mai inventive.
‎Nisipurile pustii fără ascunzișuri.
‎LEMBEH ‎INDONEZIA
‎ADÂNCIME 5M ‎TEMPERATURA APEI 28° C
‎Pești-balon prădători.
‎Pentru a supraviețui,
‎caracatițele au adoptat aici unele ‎din cele mai ciudate strategii.
‎Caracatița wunderpus uimește prădătorii ‎purtându-se de-a dreptul ciudat.
‎Caracatița cu inel albastru ‎îi indică veninul letal.
‎Altele sunt mai inovatoare.
‎Caracatițele cu vene par să regrete ‎că s-au lepădat de cochilii
‎în urmă cu milioane de ani.
‎Când vine vorba de o armură de înlocuit,
‎e foarte important ‎să ți se potrivească perfect.
‎Protecția perfectă contra peștilor-balon.
‎Odată asamblate,
‎își cară casele mobile oriunde merg.
‎Nu e rău pentru o moluscă.
‎Caracatițele,
‎printre cele mai înțelepte minți din ocean
‎și cele mai mari utilizatoare de unelte ‎dintre nevertebrate.
‎Se crede că și visează.
‎Când o astfel de inteligență se combină ‎cu mărimea ei,
‎apare ceva remarcabil.
‎INSULA VANCOUVER ‎CANADA
‎ADÂNCIME 25M ‎TEMPERATURA APEI 5 ° C
‎O urmă de distrugere,
‎care duce la un kraken
‎în culmea puterii ei.
‎Ca unul din animalele ‎cu cea mai rapidă creștere,
‎are nevoie de 20.000 de calorii pe zi.
‎E mult timp petrecut la vânătoare.
‎Acum, la fel de grea ca un om…
‎această caracatiță gigant din Pacific ‎de trei ani
‎e un fenomen fiziologic.
‎Are sânge gros și albastru
‎pompat în tot corpul ei ‎de cele trei inimi ale ei.
‎Înotul e obositor.
‎Mai bine economisește energie și merge.
‎Opt brațe musculoase ‎cu un diametru de cinci metri.
‎Destul de puternice ‎încât să rupă carne de om.
‎Brațele ei văd prin atingere.
‎Două mii de ventuze simt calea,
‎gustând din mers.
‎Fiecare masă o aduce cu un pas mai aproape ‎de scopul ei final.
‎Să-și transmită genele ‎următoarei generații.
‎Să ia în greutate ‎înainte să se împerecheze
‎e cel mai bun mod al ei ‎de a-și asigura succesul împerecherii.
‎Așa că își curăță armele ‎pentru a-și îmbunătăți gustul,
‎simțul tactil
‎și aderența.
‎O curățare rapidă…
‎și s-a întors la vânătoare.
‎Pentru multe animale,
‎asta e o capcană.
‎Dar ea e mai deșteaptă.
‎Și, în spațiul liber,
‎ținte ușoare.
‎E ultima ei serie de crime.
‎Ultima ei piesă ca asasin singuratic.
‎Majoritatea cefalopodelor ‎au o singură șansă să se împerecheze.
‎Deci, trebuie să fie pregătite ‎să facă orice e nevoie.
‎WHYALLA ‎AUSTRALIA DE SUD
‎În fiecare iarnă, acest golf liniștit ‎devine un oraș al cefalopodelor.
‎ADÂNCIME 5M ‎TEMPERATURA APEI 12° C
‎Două sute cincizeci de mii de sepii uriașe
‎disperate să găsească o pereche.
‎Acest mascul a întârziat.
‎Masculii pot ajunge ‎la o lungime de un metru,
‎dar, la 30 cm lungime,
‎e ușor ca el să fie depășit ‎de masculii mari.
‎Ei păzesc deja femelele,
‎care sunt depășite numeric ‎de unsprezece ori.
‎Nu e ușor pentru un nou venit ‎să acționeze.
‎Pielea caleidoscopică a giganților
‎și brațele uriașe
‎le indică masculinitatea.
‎Micuțul nu poate concura.
‎Când doi uriași sunt la fel de mari,
‎momeala din cerneală ‎distrage și derutează atacatorul.
‎Cicatrici din lupte.
‎O amintire că vor risca totul.
‎Impulsul de a se împerechea e copleșitor.
‎Noul venit vede o oportunitate.
‎Doi masculi mari, ‎atât de concentrați să se lupte,
‎au lăsat o femeie nepăzită.
‎Se furișează.
‎Sepiile se împerechează îmbrățișate, ‎față în față.
‎Încearcă să se poziționeze.
‎Dar acum, uriașul s-a întors‎.
‎E prea riscant.
‎E timpul să fie sub acoperire.
‎Își suflecă brațele mari ‎care-i arată sexul.
‎Văzând o altă femelă ‎ținută prizonieră sub un uriaș,
‎se deghizează cu șiretenie,
‎mascându-și culorile vii ‎ca să imite o mantie pătată de femeie
‎Costumat total…
‎nou venitul se strecoară…
‎și se împerechează…
‎chiar sub nasul uriașului.
‎Demonstrând că mintea ‎poate fi la fel de atrăgătoare ca mușchii.
‎Poate pierdut în moment, ‎nou venitul își leapădă deghizarea.
‎Jocul s-a terminat.
‎Această înșelăciune uimitoare
‎reprezintă o treime ‎din succesele de reproducere.
‎S-a terminat treaba acestei sepii.
‎Dar, pentru multe cefalopode,
‎împerecherea e ‎doar începutul luptei pentru înmulțire.
‎EASTERN CAPE ‎AFRICA DE SUD
‎ADÂNCIME 30M ‎TEMPERATURA APEI 10° C
‎Prădătorii se adună.
‎Pisicile de mare…
‎urșii de mare cu capă…
‎și rechinii-taur…
‎toți aici pentru un lucru.
‎Festinul anual.
‎Un escadron de calmari ‎Loligo reynaudii.
‎Spre deosebire de caracatițele solitare,
‎ele se deplasează în bancuri uriașe…
‎căutând protecție în populații mari, ‎călătorind în ocean.
‎După împerechere,
‎această femelă ‎e păzită de un masculul mai mare,
‎ca să se asigure că nu încearcă ‎să se împerecheze.
‎Trebuie să depună ouăle pe fundul nisipos.
‎Dar, întâi,
‎are de trecut ‎de baricada de prădători de dedesubt.
‎Cea mai bună a ei șansă e ‎să se ascundă în mulțime.
‎A reușit.
‎Să-și depună capsulele ‎în masa de ouă depuse deja.
‎Milioane de ouă doar în acest loc.
‎Reproducerea prodigioasă
‎și adaptabilitatea uimitoare
‎au adus cefalopodelor un mare succes.
‎Chiar și azi,
‎când multe alte animale sunt în declin,
‎mulți calmari,
‎sepii
‎și caracatițe
‎nu supraviețuiesc doar,
‎sunt înfloritori.
‎Ascunse,
‎cresc în număr constant…
‎își depășesc categoria.
‎Dar, pe măsură ce temperatura mării ‎și tehnicile de pescuit se schimbă…
‎nu e clar ce urmează ‎pentru generațiile viitoare.
‎Un lucru e sigur.
‎Fiecare are o supermamă, ‎gata să se sacrifice pentru puii ei.
‎INSULA VANCOUVER ‎CANADA
‎ADÂNCIME 25M ‎TEMPERATURA APEI 5° C
‎Având acum patru ani,
‎această caracatiță gigant din Pacific e ‎o adevărată supraviețuitoare,
‎Și-a petrecut viața singură,
‎fiind orfană de la naștere.
‎Dar acum, cele trei inimi ale ei ‎bat pentru singur scop.
‎Actul ei final.
‎Îngrijirea puilor ei.
‎De aproape un sfert din viața ei,
‎nu face nimic altceva.
‎Nu mai părăsește grota‎,
‎nu mai mănâncă,
‎se înfometează ca să le ofere ‎copiilor cel mai bun început.
‎Ei sunt moștenirea ei.
‎Fără a ști că mama și-a dat viața ‎pentru ei,
‎aceste mici caracatițe ‎sunt gata să înfrunte lumea
‎și să ne învețe mai multe ‎despre aceste bestii fantastice.
‎Subtitrarea: Constantin Ursachi