EN DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
Himlens härskare.
Frihetssymboler.
Jägare utan motstycken.
Vi ser på rovfåglar som hänsynslösa mördare.
Men det finns en sida till av berättelsen.
De är förvånansvärt smarta,
överraskande bra på att anpassa sig…
…och mer kärleksfulla än man någonsin skulle tro.
ROVFÅGLAR
ÖVRE MISSISSIPPI USA
Midvinter.
En vithövdad havsörnshona har värkar.
Hennes ägg tar 35 dagar att ruva.
Om de ska kläckas till våren måste hon lägga dem nu.
Men så här års är vädret ombytligt.
I kylan skulle äggen frysa på några minuter.
Men vithövdade havsörnar är tuffa.
Hon gör vad som krävs för att skydda dem.
Och mamman är inte ensam.
Hon har en make för livet.
Tillsammans ger paret allt för att fostra nästa generation luftjägare.
Världen över finns över 300 olika rovfåglar.
Världens största har en vingbredd på uppåt tre meter,
och den minsta är inte större än en fjäril.
Var de än lever är det de som bestämmer i luften.
Från täta regnskogar
till det frusna Nordpolsområdet.
Från ofruktbara öknar…
…till mäktiga berg.
De är köttätare allihop, och alla har samma uppsättning vapen.
Vad och hur de jagar
har skapat en helt otrolig variation bland de luftburna lönnmördarna.
FOREST OF DEAN STORBRITANNIEN
Inga öppna vägar att flyga och alldeles för många gömställen
gör det nästan omöjligt för en rovfågel att jaga här.
Om det inte är den här skogsmästaren vi talar om.
Duvhöken.
Hon är utrustad med alla vapen hon behöver.
Skarp kikarsyn.
En vass, böjd näbb som kan slita kött i stycken.
Långa, krökta klor för att gripa tag i bytesdjur.
Det är standardutrustningen.
Det som gör henne alldeles märkvärdig är hur hon jagar efter sina byten.
Med ett par vingslag kommer hon upp i 50 kilometer i timmen.
Rovfågelvärldens snabbaste accelerationstakt.
Med stjärten som luftbroms vänder hon på en femöring.
De avkortade vingarna tar henne genom smala utrymmen.
Hon måste nå sitt byte innan det lyckas ta skydd.
Hon flyger nära terrängen för att dölja sin framfart.
Om det inte går första gången är duvhökar inte bara smidiga.
De är tålmodiga också.
Duvhöken finns i skogar på hela norra halvklotet
och deras främsta fördel är deras otroliga smidighet.
Men vad gäller ren hastighet finns en annan rovfågel
som är helt oslagbar.
Jordens snabbaste djur.
Pilgrimsfalken.
Med en topphastighet på över 380 km/h i en störtdykning.
Pilgrimsfalkar är så framgångsrika att de finns i hela världen.
WYE VALLEY STORBRITANNIEN
De bor helst på klippiga platser.
Där kan de se långt när de spanar efter föda.
Klipporna skapar också uppåtvindar som lyfter pilgrimsfalkarna högre
så att de kan anfalla uppifrån.
De flesta rovfåglars framgång hänger på mästerliga flygkunskaper.
HIGHVELD SYDAFRIKA
Men det finns alltid ett undantag som bekräftar regeln.
Det här är sekreterarfågeln.
Den är ingen typisk rovfågel.
Hon är en rovfågel med styltor.
Hon är ungefär lika lång som en sjuåring.
Hon kan förvisso flyga, men hon föredrar att gå till fots.
Hon kan vandra upp till tre mil om dagen.
Benen är inte bara till för att gå. De gör att hon ser längre i högt gräs.
De ser lite klumpiga ut…
…men skenet bedrar.
Sparken är dödlig.
Det är en kraft på nästan 200 newton som kommer snabbare än man kan blinka.
Hon måste vara snabb.
Den här nutida velociraptorn är mamma också.
Hon har två nästan fullvuxna ungar som alltid är hungriga.
Föräldraansvaret har också ökat i de vithövdade havsörnarnas bo.
Så snart snön har smält kommer det magiska ögonblicket.
Två nykläckta örnungar.
I alla väder…
…alla stunder…
…skyddar mamman dem så gott hon kan.
Men med sådana klor måste hon trampa försiktigt.
De vuxna turas om att ruva och att hämta mat.
Med två närvarande föräldrar får ungarna en bra start i livet.
Det sista ägget kläcks.
Den äldsta ungen är redan dubbelt så stor.
Om föräldrarna inte kan komma med väldigt mycket mat
kommer den minsta inte att klara sig länge.
Rovfåglar är som mest utsatta i boet.
KALAHARIÖKNEN SÖDRA AFRIKA
Fågelungar skulle gå åt fort i den heta öknen…
…om de inte har solskydd.
Kolonivävare bygger enorma gemensamma bon.
Inne i dem är det upp till nio grader svalare.
Det är inte bara vävarna som drar nytta av det.
Boet har lockat dit ett par afrikanska pygméfalkar.
De är bland jordens minsta rovfåglar,
och här blir de oväntade snyltgäster på vävarnas hårda arbete.
Ibland äter de till och med upp dem.
Men om vi snackar mardrömsgrannar har vävarna ett ännu större problem.
Det här livfyllda boet lockar alla möjliga rovdjur till sig.
Vävarna verkar försvarslösa, men de har en säkerhetsstyrka.
Den avvärjer alla attacker.
Falkarna är inte större än en knytnäve, men de kan slå till hårt.
Som tur är håller de hårda stridskämparna tillbaka lite.
De tar bara några vävare per säsong.
Mestadels har de andra bytesdjur att koncentrera sig på.
För vävarna är det bättre att känna sin plågoande.
Och för de små falkarna är det ett smidigt sätt
att hitta både mat och solskydd i den ofruktsamma öknen.
AMAZONAS FRANSKA GUYANA
I det här avlägsna hörnet av Sydamerika finns det så mycket liv
att varje djur behöver en egen nisch.
Högst upp i näringskedjan sitter den uppåt sju kilo tunga harpyjan.
Men här finns en annan rovfågel som sköter saker och ting på sitt sätt.
Den rödstrupiga karakaran.
När karakararorna anar fara låter de alla få veta det.
Det räcker för att få toppkonsumenten att tappa fokus.
Karakarorna anses vara världens mest sociala och intelligenta rovfåglar.
Med den vinnande kombinationen rår de på byten inte ens harpyjorna vågar sig på.
Getingar.
De brukar vara bäst att låta bli.
Men tillsammans har karakarorna en plan.
Först har de det direkta tillvägagångssättet.
När de väl har rört boet blir det små stickiga kryp överallt.
Sedan krossar de och tar vad de vill ha.
För det krävs stake.
Men med lite mod får de jobbet gjort.
Om en karakara står ut med sticken överger getingarna boet till slut.
De pappersliknande konstruktionerna är lika näringsrika som papp.
Men gömt i kakorna finns feta, goda larver.
En karakaras mod blir till gagn för hela flocken.
När hon har ätit så mycket hon orkar får de andra dela på resterna.
Det var i sista stund.
Det är ett hårt liv i regnskogen.
Men karakarorna ligger steget före
tack vare sin ihärdighet och samarbetsförmåga.
De flesta rovfåglar är mindre samarbetsvilliga.
Till och med i boet är konkurrensen hård.
Den vithövdade havsörnens ungar kan växa med 20 procent varje dag.
Men den yngsta hänger inte riktigt med.
Varje gång det vankas mat hamnar han sist i kön.
Om bara drygt två månader måste ungarna vara tio gånger större och redo att flyga.
Om det inte finns tillräckligt med mat kan de äldre ungarna attackera de yngre.
Tre ungar överlever sällan.
Föräldrarna arbetar hårt för att hålla alla tre ungar vid liv.
DRAKENSBERG SYDAFRIKA
Att hitta föda är en konstant kamp för alla rovfåglar.
Fast för vissa ser det så enkelt ut.
Gamar flyger med hjälp av varmluft som stiger
för att komma högre upp.
När de kommer högt nog kan de glida över 150 kilometer
utan ett enda vingslag.
På vägen använder de sin teleskopblick för att spana efter mat.
Gamar är asätare.
Att de äter döda djur har gett dem dåligt rykte,
men de är den enda rovfågeln som aldrig dödar.
Och de har ett viktigt jobb att sköta som naturens städpersonal.
Det ser kanske kaotiskt ut, men det finns en hackordning.
Det finns nio gamarter bara i södra Afrika.
Varje art har en egen roll.
Först ut mellanviktarna.
Vitryggiga gamar.
I stora antal slukar de det mesta av kadavret, organen och köttet.
Sen kommer tungviktarna.
Örongamarna kan väga över sju kilo och är bland Afrikas största.
När de kommer flyttar alla andra på sig.
Deras kraftfulla näbbar sliter genom senor och hud
vilket öppnar upp nya delar av kadavret åt dem som står sist i kön.
Lättviktarna.
Kappgamar håller sig vid sidan av och snor åt sig rester där de kan.
De väntar tålmodigt på sin tur.
När de andra är klara rensar de benen med sina små näbbar.
Gamarna sköter grovgörat när det gäller att hålla planeten ren.
Magsäckar med syra stark som bilbatterier förstör alla bakterier och virus de äter.
De ger sjukdomsspridande insekter mindre plats att fortplanta sig.
Vi behöver gamar men de håller på att försvinna.
På bara 15 år har 97 procent av Indiens gamar dött.
De förgiftades av kadaver från boskap som behandlats med läkemedlet Diclofenac.
Att herrelösa hundar har tagit deras plats som asätare
har lett till en ökning i rabies, tuberkulos och mjältbrand.
Andra rovfåglar har haft liknande öden.
På 1950-talet var DDT fritt att använda som insektsdödande medel.
Det hade förödande effekt på den vithövdade havsörnens ägg.
Det tog nästan helt död på den symboliska fågeln.
När folk förstod hur farligt DDT var förbjöds det.
På 50 år ökade antalet vithövdade havsörnar sjufaldigt.
Många rovfåglar är fortfarande hotade.
Man ser dem som ett hot mot boskap och vilt och jagar dem intensivt.
När deras habitat förstörs förlorar de föda och boplatser.
Men inte alla har det så svårt i den moderna världen.
LONDON STORBRITANNIEN
Här är det svårt att tro att rovfåglar kan leva.
Men för den som kan anpassa sig finns en hel värld av möjligheter.
Mitt i stadskärnan ligger Batterseas kraftverk
med sina igenkännliga skorstenar som är nästan 100 meter höga.
Där bor ett par pilgrimsfalkar.
De använder betongväggarna som klippor.
Livet i stan har sina fördelar.
Här är det så ljust att pilgrimsfalkarna kan jaga på natten.
De delar på sig för att täcka ett större område.
Pilgrimsfalkhonan är större och en mer erfaren nattjägare.
Hon ser mer än dubbelt så bra som oss.
Hennes ögon är så stora att de vidrör insidan av skallbenet.
Hon nickar på huvudet för att triangulera bytet.
Men det är inte riskfritt att jaga duvor i staden.
Bland de många höghusen är det farligt att dyka.
Det tvingar stadens pilgrimsfalkar att jaga på ett svårare sätt.
De flyger på samma höjd…
…vilket gör jägaren mindre överlägsen.
Men till och med utan störtdykningar, och till och med på natten…
…är det inte många som kommer undan naturens stridspiloter.
Pilgrimsfalkar finns i städer världen över.
Från New York till Sydney.
Med varje parningssäsong ökar de i antal.
I de vithövdade havsörnarnas bo har ungarna utvecklats mycket.
Alla tre är kvar, och alla är starka nu.
De håller äntligen på att få sina flygfjädrar.
Det är mammans och pappans förtjänst att ungarna har överlevt.
De har arbetat outtröttligt i sex månader.
Men nu kommer de med mindre mat.
De låter ungarna förstå att det är dags att lämna boet.
Det tar tid att lära sig att flyga.
Allt måste stämma.
När vädret klarnar är de mer beslutsamma än någonsin.
Men stora världen är ny och förvirrande.
Andra fåglar är fientliga mot rovfåglar.
Det är läskigt att lämna familjen.
Och det tar tid att hitta sin egen väg.
Det här är bara början på en lång resa mot vuxenlivet.
Som tur är har de mamman och pappan med sig ett tag till.
Rovfåglar är inte födda till jägare.
De behöver tid att lära sig.
I tre månader har sekreterarfågelns ungar fått allt de behöver av sina föräldrar.
Nu måste de börja lära sig att klara sig själva.
En av ungarna tar första steget.
När ett syskon följer efter börjar jakten.
Att hitta ett byte kräver skarp blick och mycket promenerande.
De är inte lätta att fånga heller.
Till slut lyckas den.
Men en liten ödla är inte mer än ett mellanmål.
Som tur är hjälper mamman till.
Hon fortsätter att mata ungarna i två månader till.
Medan de valhänta ungarna lär upp sig till dödliga lönnmördare
precis som sin mamma.
Få andra fåglar är lika hängivna föräldrar.
Rovfåglar lägger mycket tid på att ta hand om sina ungar.
De skyddar dem och matar dem med svårfunnen föda
för att se till att deras ungar en dag ska kunna överleva på egen hand.
ÖVRE MISSISSIPPI USA
Senhöst.
Hundratals vithövdade havsörnar har rest vitt och brett…
…för att jaga migrerande sjöfåglar.
Unga örnar måste träna upp sig.
De får inget mer till skänks från mamman och pappan.
Nu ska de se på och lära sig.
Den vuxna individen glider motvinds och väljer när den ska anfalla.
Sothönor är snabba på att smita…
…men kan inte vara under ytan så länge.
Att fånga ett byte är svårt, och att hålla kvar det är ännu svårare.
Det är bättre att släppa det än att hamna i slagsmål.
Nu ska han själv prova det han har sett.
Tricket är att överraska dem.
Det är lättare sagt än gjort.
För varje misslyckat försök och varje byte som slipper undan
justerar han sin timing och sin anfallsvinkel.
Äntligen.
Han är så fokuserad på att komma därifrån att han tappar bytet.
Och nu har han fått konkurrens.
Ungfågeln är fast besluten att få tillbaka sitt pris.
Men det är inte hans dag idag.
Dagarna börjar bli kortare nu.
När det blir kallare ute behöver örnar mer energi för att hålla värmen.
Men fortfarande inget byte.
Inte ens hälften av alla ungörnar överlever sin första vinter.
Det är nu eller aldrig.
Och den här gången…
…släpper han inte taget.
För några månader sedan
kom de här örnarna till världen som hjälplösa örnungar.
Tack vare sina mördarinstinkter och föräldrarnas omåttliga hängivenhet
har de nu blivit fullfjädrade rovfåglar.
Huvudet blir inte vitt förrän de är fem år gamla.
Först då är de redo att skaffa en egen familj…
…och föra vidare sina kunskaper…
…till nästa generation.
Undertexter: Sara Palmer