‪UN SERIAL DOCUMENTAR NETFLIX
‪Domnitoare ale cerului.
‪Simboluri ale libertății.
‪Vânătoare fără egal.
‪Credem că păsările răpitoare
‪sunt ucigași nemiloși.
‪Dar mai este o fațetă a poveștii lor.
‪Neașteptat de inteligente.
‪Surprinzător de adaptabile.
‪Și mai grijulii
‪decât v-ați imaginat vreodată.
‪PĂSĂRI RĂPITOARE
‪Iarnă în toi.
‪Această femelă ‪de vultur cu cap alb are contracții.
‪Ouăle ei se clocesc în 35 de zile.
‪Ca să fie pregătită pentru primăvară,
‪trebuie să le depună acum.
‪Dar în această perioadă a anului, ‪vremea se poate schimba rapid.
‪Dacă sunt expuse,
‪ouăle îi pot îngheța în câteva minute.
‪Dar vulturii cu cap alb sunt duri.
‪Va face orice e nevoie
‪ca să le protejeze.
‪Și nu e doar mama.
‪Partenerul ei pe viață.
‪O pereche dedicată ‪creșterii următoarei generații
‪de vânători aerieni.
‪În jurul planetei, ‪există peste 300 de feluri
‪de păsări răpitoare.
‪De la cea mai mare, ‪cu o anvergură a aripilor de trei metri,
‪la cea mai mică,
‪nu mai mare decât un fluture.
‪Oriunde trăiesc, controlează cerul.
‪De la junglele dense
‪până la Arctica înghețată.
‪De la deșerturi aride…
‪până la munți falnici.
‪Toate mănâncă carne
‪echipate cu același armament.
‪Ce și cum vânează
‪a creat această distribuție uimitoare
‪de asasini aerieni.
‪PĂDUREA DEAN ‪REGATUL UNIT
‪Fără linii de zbor deschis
‪și cu prea multe ascunzișuri,
‪vânătoarea devine ‪aproape imposibilă pentru un prădător.
‪Asta dacă nu e stăpânul pădurii.
‪Uliul.
‪Înarmat cu toate uneltele ‪necesare meseriei.
‪Vedere binoculară de precizie,
‪un cioc ascuțit în formă de cârlig ‪pentru a rupe carnea
‪și gheare mari și curbate
‪pentru înhățarea prăzii.
‪E echipamentul de bază.
‪Ceea ce îl face excepțional
‪e cum își urmărește prada.
‪Cu câteva bătăi de aripă,
‪atinge 50 km la oră…
‪cea mai rapidă accelerare ‪a oricărei răpitoare.
‪Folosind coada ca frână,
‪se întoarce pe o suprafață mică.
‪Aripile scurtate
‪se contorsionează în cel mai mic spațiu.
‪Trebuie să-și lovească ținta ‪înainte să se ascundă.
‪Zborul aproape de sol ‪îi maschează abordarea.
‪Și dacă nu funcționează prima dată…
‪ulii nu sunt doar agili…
‪sunt și răbdători.
‪Găsit în pădurile ‪de-a lungul emisferei nordice,
‪succesul uliului se datorează ‪agilității sale uimitoare.
‪Dar când vine vorba de viteză pură…
‪un alt prădător
‪e imbatabil.
‪Cel mai rapid animal de pe Pământ,
‪șoimul călător.
‪Viteză maximă de peste 386 km la oră
‪în plonjare.
‪Șoimii călători au atât succes,
‪încât se găsesc în toată lumea.
‪VALEA WYE ‪REGATUL UNIT
‪Stâncile sunt habitatul lor preferat.
‪Ele oferă un punct de observare ‪pentru a urmări prada.
‪Și să creeze curenți ascendenți
‪cu ajutorul cărora ‪șoimii călători se înalță
‪înainte să atace de sus.
‪Succesul majorității păsărilor de pradă
‪depinde de stăpânirea zborului.
‪HIGHVELD ‪AFRICA DE SUD
‪Dar există mereu una ‪care nu ține cont de tendințe.
‪Faceți cunoștință cu pasărea secretar.
‪Nu e pasărea de pradă tipică.
‪E un prădător
‪pe picioroange.
‪Cam de înălțimea unui copil de șapte ani.
‪Deși poate zbura,
‪preferă să meargă pe jos.
‪Până la 30 km pe zi.
‪Picioarele lungi nu sunt doar pentru mers.
‪Le ajută să vadă în iarba înaltă.
‪Arată puțin stângace…
‪dar nu vă lăsați păcăliți!
‪Acea lovitură e letală…
‪eliberând 20 kg de forță
‪într-o clipită.
‪Și trebuie să se miște repede.
‪Acest velociraptor viu
‪e și mamă.
‪Doi pui, aproape maturi.
‪Mereu flămânzi.
‪Îndatoririle de părinte se intensifică ‪și în cuibul vulturului cu cap alb.
‪Imediat ce s-a topit zăpada,
‪vine momentul magic.
‪Doi pui, proaspăt eclozați.
‪În orice vreme…
‪în orice moment…
‪Mama îi protejează cât mai bine.
‪Dar cu acele gheare,
‪trebuie să calce cu grijă.
‪Ambii adulți clocesc pe rând
‪și aduc de mâncare.
‪Creșterea în echipă le oferă puilor
‪cel mai bun început posibil.
‪După patru zile,
‪eclozează ultimul ou.
‪Puiul cel mai mare are deja ‪o greutate dublă.
‪Dacă părinții nu pot oferi ‪o cantitate excepțională de hrană,
‪fratele cel mai mic nu va rezista mult.
‪Păsările răpitoare ‪sunt cel mai vulnerabile în cuib.
‪DESERTUL KALAHARI ‪AFRICA DE SUD
‪Puii vor pieri în curând ‪în acest deșert încins…
‪dacă nu se vor adăposti de soare.
‪Păsările țesător sociabile
‪construiesc cuiburi comunale imense.
‪Înăuntru, e mai rece cu nouă grade.
‪Păsările țesător nu sunt ‪singurele care profită.
‪Cuibul lor a atras ‪o pereche de șoimi pigmeu.
‪Printre cele mai mici ‪răpitoare de pe Terra,
‪acești intruși improbabili
‪profită de munca asiduă ‪a păsărilor țesător.
‪Uneori,
‪chiar le mănâncă.
‪Dar când vine vorba de vecini din iad,
‪păsările țesător au probleme și mai mari.
‪Acest stup plin de viață
‪atrage tot felul de prădători.
‪Păsările țesător par lipsite de apărare,
‪dar au o echipă de securitate
‪pregătită să respingă orice atac.
‪Deși au mărimea unui pumn uman,
‪șoimii au o forță impresionantă.
‪Și, din fericire,
‪acești luptători înverșunați ‪nu se dau înapoi.
‪Iau doar câteva păsări țesător ‪în fiecare sezon.
‪De cele mai multe ori,
‪sunt multe alte prăzi în jur.
‪Pentru păsările țesător, ‪e de preferat „inamicul de la vedere”.
‪Și pentru șoimii mici,
‪e o soluție unică
‪pentru a găsi hrană și adăpost
‪în deșertul steril.
‪PĂDUREA AMAZONIANĂ ‪GUIANA FRANCEZĂ
‪În acest colț îndepărtat ‪al Americii de Sud…
‪viața e atât de abundentă,
‪încât fiecare creatură ‪are nevoie de nișa ei.
‪Cocoțată în vârful lanțului trofic,
‪e acvila harpia de șapte kilograme.
‪Dar o altă pasăre răpitoare de aici
‪procedează ușor diferit.
‪Caracara cu gât roșu.
‪Când caracara simte o amenințare,
‪le anunță pe toate.
‪E suficient ca să-l scoată ‪pe prădătorul suprem din joc.
‪Caracara sunt cele mai sociabile ‪și mai inteligente răpitoare din lume.
‪O combinație câștigătoare ‪care înseamnă că pot ataca prăzi
‪de care acvilele harpia nu se ating.
‪Viespi.
‪De obicei, e bine fie lăsate în pace.
‪Dar lucrând împreună,
‪caracara găsesc un plan.
‪În primul rând, abordarea directă.
‪Dar, după ce cuibul e răvășit,
‪acele înțepătoare mici ajung peste tot.
‪Apoi, o lovitură rapidă și un furt.
‪Trebuie curaj ca să facă asta.
‪Dar un pic de curaj
‪rezolvă problema.
‪Dacă o caracara suportă durerea,
‪în cele din urmă, ‪viespile abandonează cuibul.
‪Construcțiile acestea ca de hârtie
‪sunt hrănitoare precum cartonul…
‪dar ascunse în faguri
‪sunt larve grase și suculente.
‪Curajul unei caracara ‪aduce beneficii întregii echipe.
‪După ce își face plinul, ‪restul împart prada.
‪Servită la timp.
‪Viața în pădurea tropicală e grea.
‪Dar caracara e cu un pas înainte
‪datorită tenacității și muncii în echipă.
‪Majoritatea păsărilor răpitoare ‪nu sunt cooperante.
‪Chiar și în cuib, concurența e acerbă.
‪Noii pui de vultur cu cap alb ‪pot crește cu 20% în fiecare zi.
‪Dar cel mai mic se chinuie să țină pasul.
‪La fiecare hrănire,
‪e în spatele rândului.
‪În mai puțin de două luni,
‪acești pui trebuie să fie ‪de zece ori mai mari
‪și gata de zbor.
‪Dar, dacă nu este destulă hrană,
‪puii de vultur mai mari ‪îi vor ataca pe frații mai mici.
‪E rar ca trei pui să supraviețuiască.
‪Părinții se străduiesc
‪să-și țină copiii în viață.
‪DRAKENSBERG ‪AFRICA DE SUD
‪Găsirea hranei îndestulătoare ‪e o luptă constantă
‪pentru toate răpitoarele.
‪Deși unele par să o facă fără efort.
‪Vulturii folosesc coloanele termale,
‪coloane de aer cald care se ridică ‪ca să câștige altitudine.
‪Când ajung destul de sus, ‪unii planează peste 160 km
‪fără să dea din aripi.
‪Pe parcurs,
‪își folosesc vederea telescopică ‪pentru a căuta hrană.
‪Vulturii sunt saprofagi.
‪Înfruptarea din mortăciuni ‪le-a dat o reputație rea,
‪dar sunt singurele păsări răpitoare
‪care nu ucid niciodată.
‪Și fac o treabă esențială ‪ca echipă de curățenie a naturii.
‪Poate arăta haotic,
‪dar există o ierarhie.
‪Nouă specii diferite de vulturi
‪trăiesc doar în Africa de Sud
‪și fiecare are propriul rol.
‪Întâi, cei de la categoria mijlocie.
‪Vulturii cu spatele alb.
‪În număr mare, ‪devorează cea mai mare parte a carcasei,
‪organele interne și carnea.
‪Apoi, cei de la categoria grea.
‪Cu o greutate de peste șapte kg,
‪vulturii nubiani ‪sunt unii dintre cei mai mari din Africa.
‪Când apar ei,
‪toți se dau la o parte.
‪Ciocurile lor puternice ‪străpung ligamentele și pielea
‪deschizând noi părți ale carcasei
‪pentru ultimii din rând.
‪Cei de categoria ușoară.
‪Vulturii cu glugă rămân pe margine,
‪furând resturi de unde pot,
‪așteptându-și rândul cu răbdare.
‪După ce ceilalți au terminat,
‪ciocurile lor mici curăță oasele.
‪Vulturii fac treaba murdară ‪de a ne menține planeta curată.
‪Stomacuri la fel de acide ‪ca bateriile auto
‪distrug bacteriile și virusurile ‪pe care le mănâncă.
‪Și le răpesc insectelor ‪care răspândesc boli
‪locul în care să se reproducă.
‪Avem nevoie de vulturi,
‪dar numărul lor scade.
‪În doar 15 ani,
‪97% dintre vulturii ‪din India au fost uciși,
‪otrăviți după ce s-au hrănit ‪cu cadavrele vitelor
‪tratate cu un medicament numit Diclofenac.
‪Când câinii sălbatici ‪le-au luat locul ca saprofagi,
‪acest fapt a dus la creșterea rabiei
‪a tuberculozei și a antraxului.
‪Alte răpitoare au avut o soartă similară.
‪În anii '50,
‪DDT a fost un insecticid ‪folosit nestingherit.
‪Dar a avut un efect devastator ‪asupra ouălor de vultur cu capul alb.
‪și aproape a distrus ‪această specie emblematică.
‪Odată ce oamenii și-au dat seama ‪de impactul său,
‪DDT-ul a fost interzis.
‪În 50 de ani,
‪numărul vulturilor cu cap alb ‪a crescut de șapte ori.
‪Multe păsări răpitoare ‪sunt încă sub presiune.
‪Văzute ca o amenințare ‪pentru animale domestice și vânat,
‪sunt persecutate.
‪Și când habitatul e distrus,
‪pierd hrană și adăpost.
‪Dar nu tuturor le merge așa de rău ‪în lumea modernă.
‪LONDRA ‪REGATUL UNIT
‪Ar putea fi ultimul loc ‪în care o răpitoare ar înflori.
‪Dar pentru cele adaptabile
‪e o lume a oportunităților.
‪În inima orașului,
‪coșurile emblematice ‪ale centralei electrice din Battersea
‪au o înălțime de peste 90 de metri.
‪Sunt casa unei perechi de șoimi călători.
‪Folosesc pereții de beton ca stânci.
‪Viața la oraș are avantajele ei.
‪E atâta lumină aici,
‪încât șoimii călători pot vâna noaptea.
‪Perechea se desparte ‪ca să acopere mai mult teren.
‪Femela-șoim e vânătorul nocturn mai mare
‪și mai experimentat.
‪Vederea ei e ‪de două ori mai bună decât a noastră
‪datorită ochilor atât de mari
‪încât îi ating interiorul craniului.
‪Dând din cap, ‪face triangulația țintei sale.
‪Dar urmărirea porumbeilor în oraș
‪are riscurile ei.
‪Atâtea clădiri ‪pot face planarea periculoasă.
‪Forțează șoimii călători urbani ‪să aleagă calea grea de a vâna.
‪Urmărirea la suprafață…
‪unde prădătorul și prada sunt egali.
‪Dar chiar fără a opri,
‪chiar și noaptea,
‪vânătorului suprem al naturii ‪îi sunt dejucate planurile rareori.
‪Șoimii călători s-au răspândit ‪în orașe din întreaga lume,
‪de la New York la Sydney.
‪Cu fiecare sezon de reproducere, ‪numărul lor continuă să crească.
‪În cuibul vulturului cu cap alb,
‪puii au ajuns departe.
‪Toți trei.
‪Toți devin mai puternici.
‪Și, în sfârșit, își dezvoltă pene de zbor.
‪Supraviețuirea puilor ‪e meritul mamei și al tatălui.
‪Au muncit neobosit de șase luni.
‪Dar acum aduc mai puțină hrană…
‪sugerându-le puilor
‪că e timpul să zboare din cuib.
‪Arta zborului necesită exercițiu.
‪Condițiile trebuie să fie potrivite.
‪Odată ce vremea se ameliorează, ‪sunt mai hotărâți ca niciodată.
‪Dar lumea exterioară e nouă și derutantă.
‪Alte păsări sunt ostile față de prădători.
‪E înfricoșător ‪să se îndepărteze de familie.
‪Și durează
‪până-și intră în formă.
‪Ăsta e doar începutul
‪lungii călătorii spre maturitate.
‪Din fericire,
‪mama și tata vor avea grijă de ei o vreme.
‪Păsările răpitoare nu sunt ‪ucigași înnăscuți.
‪Au nevoie de timp ‪pentru a-și perfecționa abilitățile.
‪Timp de trei luni, puilor păsării secretar
‪li s-a oferit totul de către părinți.
‪Acum trebuie să se apere singuri.
‪Un pui conduce atacul.
‪Când fratele său îl urmează,
‪începe vânătoarea.
‪Găsirea prăzii necesită un ochi ager
‪și multă plimbare.
‪Nu e ușor să o prindă.
‪Succes în sfârșit.
‪Dar o șopârlă mică e abia o gustare.
‪Din fericire, se ocupă mama de asta.
‪Își va hrăni puii încă două luni…
‪ca tinerii stângaci
‪să învețe să fii asasini
‪ca mama.
‪Puține alte păsări sunt ‪părinți atât de devotați.
‪Răpitoarele își petrec ‪mult timp din viață crescându-și puii.
‪Oferind protecție
‪și hrană obținută cu greu
‪ca să se asigure că într-o zi
‪puii lor vor putea
‪să supraviețuiască singuri.
‪UPPER MISSISSIPPI ‪STATELE UNITE
‪Toamnă târzie.
‪Sute de vulturi cu cap alb ‪au călătorit din toate părțile…
‪ca să vâneze păsări de apă migratoare.
‪Vulturii tineri trebuie ‪să-și formeze puterea.
‪Nu vor mai primi pomană ‪de la mama și tata…
‪așa că trebuie să privească și să învețe.
‪Planând în vânt,
‪un adult își alege momentul să atace.
‪Lișițele se feresc repede…
‪dar nu pot sta mult timp sub apă.
‪E greu să prindă prada.
‪E și mai greu să o țină.
‪E mai bine să renunțe la ea ‪decât să riște o luptă.
‪E timpul să pună în practică ce a văzut.
‪Ideea e să prindă ‪pe cineva cu garda lăsată.
‪Mai ușor de zis decât de făcut.
‪Cu fiecare atac eșuat…
‪cu fiecare care scapă…
‪își rafinează sincronizarea
‪și unghiul de atac.
‪În sfârșit.
‪Dar e atât de concentrat să scape,
‪încât scapă prada.
‪Și acum,
‪are concurență.
‪Tânărul e hotărât ‪să-și recupereze premiul.
‪Dar nu e ziua lui norocoasă.
‪Iar zilele se scurg.
‪Pe măsură ce scade temperatura,
‪vulturii au nevoie de mai multă energie ‪pentru a se încălzi.
‪Dar tot nu au ucis.
‪Mai puțin de jumătate din vulturii tineri ‪supraviețuiesc în prima lor iarnă.
‪E acum ori niciodată.
‪Și de data asta…
‪nu-i dă drumul.
‪Acum doar câteva luni,
‪acești vulturi noi ‪intrau în lume ca niște puști neajutorați.
‪Datorită instinctului lor ucigaș ‪și dedicării incredibile a părinților,
‪au devenit păsări răpitoare dezvoltate.
‪Nu-și vor dezvolta capul alb ‪până la cinci ani.
‪Doar atunci vor fi gata ‪să-și întemeieze o familie
‪și să-și transmită abilitățile…
‪următoarei generații.
‪Subtitrarea: Constantin Ursachi