NETFLIX-DOKUMENTTISARJA
Taivaan hallitsijat.
Vapauden symbolit.
Huippusaalistajat.
Pidämme petolintuja armottomina tappajina.
Mutta tarinalla on toinenkin puoli.
Ne ovat odottamattoman fiksuja.
Yllättävän sopeutuvaisia.
Ja välittävämpiä kuin osaamme kuvitella.
PETOLINNUT
YLÄ-MISSISSIPPI - YHDYSVALLAT
Kylmin keskitalvi.
Tällä naaraspuolisella valkopäämerikotkalla on supistuksia.
Munien kuoriutuminen kestää 35 päivää.
Ne on munittava nyt, jotta ne olisivat valmiita keväällä.
Mutta tähän aikaan vuodesta sää voi muuttua nopeasti.
Suojattomina munat jäätyisivät hetkessä.
Mutta valkopäämerikotkat ovat sitkeitä.
Emo tekee mitä vain suojellakseen niitä.
Eikä vain emo.
Myös sen elinikäinen kumppani.
Pari on omistautunut kasvattamaan seuraavan sukupolven lentäviä metsästäjiä.
Planeetallamme on yli 300 erilaista petolintulajia.
Suurimpien siipiväli on lähes kolme metriä.
Pienimmät ovat vain perhosen kokoisia.
Missä vain elävätkin, ne hallitsevat taivaita.
Tiheistä viidakoista jäätyneelle arktiselle alueelle.
Kuivista erämaista -
korkeille vuorille.
Ne ovat kaikki lihansyöjiä,
joilla on samanlaiset aseet.
Niiden saaliit ja metsästystavat -
ovat luoneet uskomattoman joukon lentäviä salamurhaajia.
ISO-BRITANNIA
Ei suoria lentoratoja.
Saaliilla on useita piilopaikkoja.
Metsästäminen on petolinnulle lähes mahdotonta.
Ellei satu olemaan metsässä liikkumisen mestari.
Kanahaukka.
Sillä on kaikki mahdolliset taidot.
Tarkka binokulaarinen näköaisti,
terävä koukkunokka, jolla repiä lihaa -
ja suuret, kaarevat kynnet, joilla tarttua saaliiseen.
Ne ovat perusvälineet.
Kanahaukasta tekee poikkeuksellisen tapa,
jolla se jahtaa saalista.
Parilla siiveniskulla -
se saavuttaa 52 kilometrin tuntinopeuden.
Kiihdytys on nopein petolintumaailmassa.
Se käyttää pyrstöään ilmajarruna ja kääntyy ahtaassa tilassa.
Lyhyet siivet mahtuvat pienimmästäkin aukosta.
Kohteeseen on iskettävä ennen kuin se pääsee suojaan.
Lentäen lähellä maata se piilottaa lähestymisensä.
Ja jos se ei onnistu ensimmäisellä kerralla…
Kanahaukat eivät ole vain ketteriä,
ne ovat myös kärsivällisiä.
Pohjoisen pallonpuoliskon metsissä asuvan haukan menestys perustuu sen ketteryyteen.
Mutta mitä nopeuteen tulee,
eräs toinen petolintu on voittamaton.
Se on maailman nopein eläin.
Muuttohaukka.
Syöksyssä sen huippunopeus on 390 kilometriä tunnissa.
Muuttohaukat menestyvät niin hyvin,
että niitä on kaikkialla maailmassa.
WYE-LAAKSO - ISO-BRITANNIA
Kalliot ovat niiden suosikkipaikkoja.
Sieltä on hyvä tähystää ruokaa.
Nousuvirtausten avulla -
muuttohaukka nostaa korkeutta ennen kuin hyökkää ylhäältä käsin.
Useimpien petolintujen menestys pohjautuu mestarilliseen lentoon.
ETELÄ-AFRIKKA
Mutta aina löytyy poikkeuksia.
Sihteerilintu.
Se ei ole tyypillinen petolintu.
Se on pitkäjalkainen petolintu.
Se on noin seitsenvuotiaan lapsen korkuinen.
Vaikka se osaa lentää,
se kulkee mieluummin jalan.
Jopa 30 kilometriä päivässä.
Pitkät jalat eivät ole vain kävelyä varten.
Niiden avulla se näkee korkeaan ruohoon.
Ne ovat hieman kömpelön näköisiä.
Älä anna sen hämätä.
Potku on tappava.
Siinä on 20 kilon voima,
joka iskee silmänräpäyksessä.
Sen pitää toimia nopeasti.
Tämä elävä velociraptor on myös äiti.
Kaksi poikasta, lähes täysikasvuisia.
Aina nälkäisiä.
Vanhempien hoivaa tarvitaan yhä enemmän myös valkopäämerikotkan pesässä.
Kun lumi on sulanut,
taianomainen hetki koittaa.
Kaksi juuri kuoriutunutta poikasta.
Joka säällä -
ja joka hetki -
emo suojelee niitä parhaansa mukaan.
Mutta sen on oltava varovainen tuollaisten kynsien kanssa.
Aikuiset hautovat vuorotellen -
ja hakevat vuorotellen ruokaa.
Vuorottelu antaa poikasille parhaan mahdollisen alun.
Neljä päivää myöhemmin viimeinen muna kuoriutuu.
Vanhin poikanen on jo tuplannut painonsa.
Elleivät vanhemmat tuo uskomattomia määriä ruokaa,
pienin sisarus ei selviä pitkään.
Petolinnut ovat haavoittuvimmillaan pesässä.
KALAHARIN AUTIOMAA - ETELÄINEN AFRIKKA
Poikaset kuolevat pian polttavan kuumassa autiomaassa,
ellei niillä ole suojaa auringolta.
Sosiaaliset kutojat rakentavat yhteispesiä.
Niiden sisällä on yhdeksän astetta viileämpää.
Muutkin kuin kutojat hyötyvät tästä.
Niiden pesä houkuttelee kahta kääpiöhaukkaa.
Nämä odottamattomat talonvaltaajat ovat maailman pienimpiä petolintuja.
Ne käyttävät hyväkseen kutojien uurastusta.
Joskus -
ne jopa syövät niitä.
Mutta mitä tulee hirveisiin naapureihin,
kutojalinnuilla on suurempiakin ongelmia.
Pesä täynnä elämää houkuttelee kaikenlaisia saalistajia.
Kutojat vaikuttavat puolustuskyvyttömiltä,
mutta niillä on turvajoukkoja,
jotka ovat valmiina torjumaan hyökkäykset.
Ne ovat vain nyrkin kokoisia,
mutta voimakkaita haukkoja.
Onneksi nämä sitkeät pienet taistelijat ovat maltillisia.
Ne nappaavat vain pari kutojaa per vuodenaika.
Useimmiten niillä on riittävästi muuta saalista.
Kutojien kannalta tuttu uhka on parempi kuin tuntematon vaara.
Ja nämä haukat saavat kaiken tarpeellisen yhdestä paikasta.
Ruokaa ja suojaa paljaalla aavikolla.
AMAZON - RANSKAN GUAYANA
Tässä Etelä-Amerikan kaukaisessa kulmassa -
elämä on yltäkylläistä.
Jokaisella otuksella on ekologinen lokeronsa.
Ravintoketjun huipulla kököttää seitsenkiloinen harpyija.
Mutta eräs toinen petolintu täällä tekee asiat hieman toisin.
Naurukarakara.
Kun karakarat aistivat vaaran,
ne ilmoittavat siitä kaikille.
Se riittää hämäämään huippusaalistajaa.
Karakarat ovat maailman sosiaalisimpia ja älykkäimpiä petolintuja.
Kykyjensä avulla ne nappaavat saaliita, joihin edes harpyija ei koske.
Ampiaisia.
Niiden on yleensä paras antaa olla.
Mutta yhteistyön avulla -
karakarat keksivät suunnitelman.
Ensin ne lähestyvät suoraan.
Mutta kun pesää on häiritty,
pistäviä otuksia lentää kaikkialla.
Seuraavaksi isketään ja napataan.
Siinä vaaditaan sisua.
Mutta rohkeuden avulla -
homma hoidetaan.
Jos yksi karakara kestää tuskan,
ampiaiset hylkäävät lopulta pesänsä.
Nämä paperimaiset rakenteet ovat yhtä ravintorikkaita kuin pahvi,
mutta piilossa kennoissa on pulleita ja mehukkaita toukkia.
Yhden karakaran urheus hyödyttää koko tiimiä.
Kun se on syönyt vatsansa täyteen, muut jakavat loput ryöstösaaliista.
Juuri ajoissa.
Elämä sademetsässä on rankkaa.
Mutta karakarat pärjäävät sinnikkyyden ja tiimityön ansiosta.
Useimmat petolinnut eivät ole niin yhteistyöhaluisia.
Jopa pesässä kilpailu on kovaa.
Uudet valkopäämerikotkan poikaset voivat kasvaa 20% suuremmiksi joka päivä.
Mutta nuorin kamppailee pysyäkseen perässä.
Joka ruokintakerralla se jää viimeiseksi.
Parin kuukauden päästä poikasten täytyy olla kymmenen kertaa suurempia -
ja valmiita lentämään.
Mutta jos ruoka ei riitä,
vanhimmat poikaset kääntyvät nuorimpia sisaruksiaan vastaan.
On harvinaista, että kolme poikasta selviää.
Vanhemmat työskentelevät kovasti,
että kaikki poikaset pysyisivät hengissä.
ETELÄ-AFRIKKA
Ruoan löytäminen on jatkuvaa kamppailua kaikille petolinnuille.
Jotkut saavat sen näyttämään vaivattomalta.
Korppikotkat käyttävät termiikkejä,
nousevia lämpöisiä ilmamassoja, nostamaan korkeutta.
Tarpeeksi korkealla ne voivat liitää yli 160 kilometriä -
räpyttämättä siipiään kertaakaan.
Matkan varrella ne etsivät ruokaa teleskooppisen näkönsä avulla.
Korppikotkat ovat haaskansyöjiä.
Ne ovat saaneet huonon maineen kuolleiden syömisestä,
mutta ne ovat ainoita petolintuja, jotka eivät koskaan tapa.
Ja ne tekevät tärkeää työtä luonnon siivoajina.
Näky voi olla kaoottinen, mutta niillä on nokkimisjärjestys.
Yksin Etelä-Afrikassa asuu yhdeksän eri lajia korppikotkia.
Jokaisella on oma roolinsa.
Keskisarjalaiset.
Savannikorppikotkat.
Niitä kerääntyy suuria määriä syömään raatoa,
sen sisäelimiä ja lihaa.
Sitten raskassarjalaiset.
Korvakorppikotkat painavat noin seitsemän kiloa -
ja ovat Afrikan suurimpia korppikotkia.
Niiden saapuessa kaikki muut astuvat syrjään.
Niiden voimakkaat nokat repivät ligamentteja ja nahkaa -
ja avaavat uusia osia raadosta viimeisenä jonossa oleville.
Kevytsarjalaisille.
Huppukorppikotkat pysyvät kauempana.
Ne nappaavat pieniä paloja ja odottavat kärsivällisesti vuoroaan.
Kun muut ovat syöneet,
niiden pienet nokat nokkivat luut paljaiksi.
Haaskalinnut tekevät likaisen työn ja pitävät planeettamme puhtaana.
Vatsahapot ovat yhtä vahvoja kuin auton akku.
Ne tuhoavat lintujen syömät bakteerit ja virukset.
Eikä sairauksia levittävillä ötököillä ole paikkaa lisääntyä.
Tarvitsemme korppikotkia,
mutta niiden määrä on laskemassa.
Vain 15 vuodessa 97% Intian korppikotkista on kuollut.
Ne kuolivat myrkkyihin syötyään diklofenaakilla hoidetun karjan ruumiita.
Villikoirien otettua niiden paikan raadonsyöjinä -
vesikauhun, tuberkuloosin ja pernaruton määrä lisääntyi.
Muutkin linnut ovat kärsineet samanlaisesta kohtalosta.
1950-luvulla DDT oli vapaasti käytetty hyönteismyrkky.
Mutta sillä oli tuhoisa vaikutus valkopäämerikotkan muniin.
Se lähes tuhosi ikonisen lajin sukupuuttoon.
Kun ihmiset tajusivat DTT:n vaikutukset, sen käyttö kiellettiin.
50 vuoden sisällä valkopäämerikotkien määrä kasvoi seitsenkertaiseksi.
Monet petolinnut ovat yhä paineen alla.
Niitä vainotaan, koska niitä pidetään uhkana karjalle ja riistalle.
Ja kun niiden elinympäristö tuhoutuu, ne menettävät ruokaa ja suojapaikkansa.
Mutta kaikki eivät pärjää huonosti modernissa maailmassa.
LONTOO - ENGLANTI
Tämän luulisi olevan viimeinen paikka petolinnulle.
Mutta sopeutumiskykyisille linnuille tilaisuus on loistava.
Kaupungin sydämessä sijaitsee Battersean voimalaitoksen ikoniset piiput.
Ne ovat yli 90 metriä korkeat.
Niissä asuu muuttohaukkapari.
Ne käyttävät betoniseiniä kallioiden tavoin.
Kaupunkielämällä on etunsa.
Siellä on niin paljon valoa,
että haukat voivat metsästää yöllä.
Pari eroaa kattaakseen suuremman osan aluetta.
Naarashaukka on isompi ja kokeneempi metsästämään yöllä.
Sen näkökyky on tuplasti tarkempi kuin meillä,
koska sen silmät ovat niin suuret, että ne koskevat toisiinsa kallon sisällä.
Se mittaa kohteen sijainnin kallistamalla päätään.
Mutta pulujen metsästämisellä kaupungissa on riskinsä.
Rakennusten keskellä on vaarallista syöksyä.
Siksi kaupunkikotkien on metsästettävä vaikealla tavalla.
Vaakasuora jahti.
Saalistaja ja saalis ovat enemmän samalla tasolla.
Mutta syöksymättäkin,
jopa yöllä,
luonnon ykköselle on harvoin vastusta.
Muuttohaukat ovat levinneet kaupunkeihin ympäri maailman,
New Yorkista Sydneyyn.
Jokaisen lisääntymisajan myötä niiden määrä kasvaa.
Valkopäämerikotkan pesässä poikaset ovat päässeet pitkälle.
Kaikki kolme.
Kaikki kasvavat ja vahvistuvat.
Ja lopulta niille kehittyy lentosulkia.
Poikasten selviytymisestä kuuluu kiitos äidille ja isälle.
Ne ovat työskennelleet väsymättä puoli vuotta.
Mutta nyt ne tuovat vähemmän ruokaa.
Se vihjaa poikasille, että niiden on aika lentää pesästä.
Lentämisen taito vaatii harjoittelua.
Olosuhteisen on oltava oikeat.
Sään kirkastuessa ne ovat määrätietoisempia kuin koskaan.
Mutta ulkomaailma on uusi ja hämmentävä.
Muut linnut ovat vihamielisiä saalistajia kohtaan.
On pelottavaa lähteä kauas perheestä.
Ja vie aikaa,
että kaikki alkaa sujua.
Tämä on vasta alkua pitkässä matkassa aikuisuuteen.
Onneksi äiti ja isä valvovat niitä vielä jonkin aikaa.
Petolinnut eivät ole synnynnäisiä tappajia.
Ne tarvitsevat aikaa hioakseen taitojaan.
Kolmen kuukauden ajan -
sihteerilinnun poikaset ovat saaneet kaiken vanhemmiltaan.
Nyt niiden täytyy alkaa pärjätä omillaan.
Yksi poikanen johtaa hyökkäystä.
Kun sen sisarus seuraa,
metsästys alkaa.
Saaliin löytäminen vaatii tarkkaa silmää ja paljon kävelyä.
Sen nappaaminen ei ole helppoa.
Viimeinkin ne onnistuvat.
Mutta yksi pieni lisko on tuskin välipala.
Onneksi emo hoitaa jutun.
Se ruokkii poikasiaan vielä kaksi kuukautta,
kun kömpelöt nuoret opettelevat olemaan tappajia.
Aivan kuin äiti.
Harvat linnut ovat näin omistautuneita vanhempia.
Petolinnut viettävät suuren osan elämästään hoitaen poikasiaan.
Ne suojelevat niitä ja tuovat vaivalla hankkimaansa ruokaa.
Ne varmistavat, että jonain päivänä poikaset selviävät itse.
YLÄ-MISSISSIPPI - YHDYSVALLAT
Myöhäinen syksy.
Sadat valkopäämerikotkat ovat matkustaneet pitkän matkan -
metsästääkseen muuttavia vesilintuja.
Nuorten kotkien on vahvistuttava.
Ne eivät saa enää kauan apua vanhemmiltaan,
joten niiden on katsottava ja opittava.
Tuulessa liukuen aikuinen valitsee sopivan hetken iskeä.
Nokikanat pakenevat nopeasti,
mutta ne eivät voi olla pinnan alla kauan.
Saaliin nappaaminen on vaikeaa.
Siitä kiinni pitäminen vielä vaikeampaa.
Parempi luopua saaliista kuin taistella.
Sen on aika harjoitella näkemäänsä.
Temppu on napata saalis yllättäen.
Helpommin sanottu kuin tehty.
Jokaisen epäonnistuneen yrityksen -
ja jokaisen pakoon päässeen saaliin avulla -
se tarkentaa ajoitustaan -
ja hyökkäyskulmaansa.
Vihdoinkin.
Mutta se on niin keskittynyt lentämään pois,
että pudottaa saalinsa.
Ja nyt -
sillä on kilpailua.
Nuori kotka on päättänyt saada voittosaaliinsa takaisin.
Mutta tämä ei ole sen päivä.
Ja päivät alkavat olla vähissä.
Kun lämpötila laskee,
kotkat tarvitsevat enemmän energiaa.
Ei vieläkään tappoa.
Alle puolet nuorista kotkista selviää ensimmäisestä talvestaan.
Nyt tai ei koskaan.
Ja tällä kertaa -
se ei päästä irti.
Vain pari kuukautta sitten -
nämä kotkat saapuivat maailmaan avuttomina poikasina.
Tappajanvaiston ja vanhempien uskomattoman omistautumisen ansiosta -
niistä on tullut täysin kehittyneitä petolintuja.
Niiden valkoinen pää kehittyy vasta viisivuotiaana.
Vasta sitten ne ovat valmiita kasvattamaan oman perheensä -
ja siirtämään taitonsa eteenpäin -
seuraavalle sukupolvelle.
Tekstitys: Merja Pohjola