EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
Vores egen dyrefamilie.
Kloge.
Følsomme.
Jo mere vi lærer vores vilde fætre at kende…
…desto mere lærer vi,
hvor usædvanlige de er.
Aber mestrer ikke kun spillet om overlevelse.
De har omdefineret måden, det spilles på.
ABER
Junglen.
Fødestedet for abefamilien…
…og domænet for alle vilde aber,
som lever i dag.
Og hvor denne lille dreng
på under to år
lærer at overleve.
Han er en chimpanse,
vores nærmeste dyreslægtning.
Det, han opdager i de kommende måneder,
vil forme hele hans liv.
Han lever i et samfund med over 150 chimpanser
og har ikke meget at frygte fra andre dyr.
Hans største udfordring kommer fra hans egen slags.
Ligesom os har chimpanser forskellige personligheder.
Han skal vide, hvem han kan stole på.
Mors venner er støttende og venlige.
Og de større børn er sjove at lege med.
Det er voksne hanner, han skal passe på.
Disse to ældre fyre er altid sammen
og har altid været gode mod ham.
Men ham her
er en bølle.
Han prøver at opnå status…
…med en intimideringskampagne.
For chimpanser er vold en del af livet.
Men magtkampene er mere
end bare vildskab.
Og ungen bliver snart vidne til noget bemærkelsesværdigt.
Ingen af de to ældre hanner er så stor som bøllen.
Alligevel
nægter de at underkaste sig.
Bøllen er for stærk, så den første han trækker sig.
Men hans ven angriber.
Og nu er den første tilbage.
Bøllen kan ikke klare dem begge.
Han må flygte, mens han kan.
En af de to er såret.
Men han lider ikke alene.
I dette dyresamfund…
…behøver man ikke at være den største eller mest aggressive.
Man behøver
venner.
Jo flere allierede, desto bedre.
Men hvordan man får dem,
afhænger af ens personlighed.
En unge skal finde sin egen metode til
at blive et succesrigt medlem af abefamilien.
En familie, der inkluderer de mest sofistikerede dyr i verden.
Først er der de store aber.
Chimpansen,
bonoboen,
tre orangutang-arter…
…to slags gorillaer
og en art mennesker.
Vi deler alle nogle unikke træk.
Takket være et særligt skulderled
kan vi hænge i vores arme
og nå frugt yderst på grene.
Og vi kan svinge.
Det er ingen abe i hele Afrika eller Asien i stand til.
Haler hjælper ikke med balancen, når man svinger,
så aber har dem ikke.
De sande svingekonger
er gibbonerne.
De kaldes "mindre aber",
og mindst 18 forskellige arter
lever i Asiens jungler.
De er mindre aber
og utrolig adrætte.
De store aber har større hjerner og kroppe.
Og de store aber har taget størrelse
til et helt nyt niveau…
…hvilket kan være et problem.
Orangutanger er de største af alle trælevende dyr.
Modne hanner vejer omkring 77 kilo,
svarende til et voksent menneske.
Forestil dig, at din far gør det her.
Denne unge orangutang er stadig ved at udvikle sin klatreteknik.
Orangutanger udviklede sig sammen med tigre.
Så de fandt på en unik måde at holde sig over jorden på.
Stangspring kræver meget lidt anstrengelse
og gør det lettere for en sværvægter.
Men at klatre i trækæmperne
er mere anstrengende
og mere risikabelt.
Disse træer er højere
end en bygning på 20 etager.
Og ofte er den bedste frugt
langt oppe i baldakinen.
Selv orangutanger begår fejl.
Mange har helede brud,
et minde om tidligere fald.
Men orangutanger er gode elever.
De husker det ikke kun,
hvor man finder den bedste føde.
De bygger tredimensionelle mentale kort
over de sikreste ruter.
Hjernekraft forandrer alt.
Og når den fokuserer på samarbejde,
er resultaterne formidable.
Mor og baby følger en gruppe hanchimpanser.
De leder efter føde.
Men det er ingen almindelig fødejagt.
Chimpanser elsker kød.
Det indeholder næringsstoffer,
som ikke findes i deres vegetarkost.
Mor og baby håber på en andel.
Røde colobus er svære at fange.
Men gennem samarbejde
øger chimpanserne deres chance.
Disse to blokerer.
De bevæger sig og afskærer flugtruter.
En anden sætter et baghold.
Nu kan jageren slå til.
Dette ekstraordinære samarbejde
fører til en 80 % succesrate,
langt bedre end nogen stor kat.
Men disse chimpanser
er så dygtige jægere,
at de har udtyndet områdets abebestand.
Mennesker er ikke den eneste abe,
som kan have overskud.
Nu er kød sværere at få,
så det er mere værdifuldt.
Har man det ikke, må man tigge.
Og det skal man gøre høfligt.
Kød er mere end føde.
Det er social valuta.
At blive en god jæger
er en anden måde at bestige den sociale rangstige på.
En han-abes succes afhænger ofte
af hans evne til at forsørge.
Hvidhåndede gibboner.
Som mange af os lever de i par.
Hver dag synger de deres kærlighed for hinanden.
Men som vi ved, kan forhold være
komplicerede.
En mørk, fireårig unge…
…og hans blonde storebror.
De har for nylig mistet deres far.
Til ham.
I mange dyrefamilier
kan nye stedfædre finde på at forsømme, mobbe
og endda dræbe de nuværende unger
for at opfostre deres egne.
Men lige nu har disse søskende brug for hjælp,
og deres stedfar er den eneste mulighed.
På denne tid af året bærer få træer frugt.
Der er kun ét til rådighed.
I udkanten af deres territorium,
lige ved siden af deres fjender.
Familien nærmer sig forsigtigt.
Hannen fra nabogruppen.
Han blokerer deres rute.
Stedfar forsøger at skræmme sin fjende med kald.
Men hans nabo står fast.
Stedfar angriber.
Fjenden panikker.
Stedfar nærmer sig.
Han tager chancen med et sidste, desperat angreb.
Stedfar har sikret et vigtigt måltid
til sin nye familie.
Måske er han ikke så slem.
Gibboner kan være overraskende omsorgsfulde over for deres stedbørn.
Hvem ved?
En dag får han måske brug for deres hjælp.
Det betaler sig på lang sigt.
De fleste aber lever langt ind i fyrrerne.
Og familielivet kan blive kompliceret.
Især for den største af alle aber.
En bjerggorilla.
Han er en sølvryg
og leder af sin familie.
Og hvilken familie.
Fire koner…
…tre unge…
…to nyfødte…
…og en gnaven bedstefar.
Far er en flot fyr på 200 kilo…
…bevæbnet med enorme hjørnetænder.
Men han er en overraskende blid kæmpe,
næsten 100 % vegetar.
Det er den nemme mulighed i denne skov.
Når man er sulten,
skal man bare række ud.
Det er som at bo i en salatskål.
Men når man æder så mange grøntsager,
kræver det tid at fordøje dem.
Bjerggorillaer hviler sig mindst en tredjedel af dagen.
Eller de forsøger.
Fluerne er en plage,
og ungerne er endnu værre.
På trods af hans image som hård fyr
er far blød indeni.
Men nu og da
må han kæmpe
for det, han elsker.
Og så er størrelsen
utrolig vigtig.
En rival
og hans flok.
Far har så meget at miste.
Hans koner bliver måske stjålet,
og hans unger dræbt.
En kamp kan endda koste ham livet.
Nogle gange er styrke
nok til at afskrække fjender.
Far forsøger at drive dem væk.
Men rivalen har støtte.
Hele hans familie.
Rivalen angriber.
Far har ikke råd til at vise tegn på svaghed.
Rivalen trækker sig.
Far kan vende tilbage
til familielivet, han elsker.
En kærlighed, der bedst udtrykkes
gennem berøring.
Pleje er limen,
som holder abesamfundet sammen.
Den kan byttes mod venskab
og tjenester.
Udført med forsigtighed og opmærksomhed…
…fremkalder den et sus af glædeshormoner.
Aber har behov for den
og venskabsbåndet, den skaber.
Så det er overraskende, at én abe
tilbringer meget af sit liv alene.
GUNUNG PALUNG, INDONESIEN
En Borneo-orangutang.
Kun fuldt modne hanner har disse kindflanger.
De menes at bestemme retningen
på det lange kald.
Han kontakter andre orangutanger
spredt ud over skoven.
Nogle forskere mener, at orangutanger engang levede
tæt sammen som gorillaer,
og at de flangede hanner
bevogtede en lille gruppe hunner,
som sølvrygge gør.
Men for omkring fire millioner år siden
forandrede klimaet sig.
Træerne bar ikke længere frugt hvert år.
Mange dyr oplevede sult.
For at finde nok føde
opdelte orangutangfamilierne sig
og spredte sig.
Nu lever de alene.
Men ikke helt.
Denne baby er kun en måned gammel.
Hun bliver hos mor i otte år…
…den længste barndom for alle aber,
bortset fra os.
Det tager lang tid
at lære alle hemmelighederne bag overlevelse fra sig.
Hvilke blomster, der er gode at æde.
Hvordan man får termitter ud af råddent træ.
Og hvor man finder frugttræer
i svære tider.
Hannens kald bliver ikke besvaret.
Han kan gå i flere dage, endda uger,
uden at møde en anden orangutang.
Ingen ved, hvordan han har det.
Men måske engang imellem,
et sted dybt inde i hans abe-dna,
længes han efter en følgesvend.
Der er dog tidspunkter,
hvor selv de mest sociale aber
vælger at være alene.
I dag har mor og baby fundet fred og ro
i udkanten af deres territorium.
Langt fra stress og jag
i chimpansesamfundet.
En grænsepatrulje.
Hannerne fra nabogruppen.
Alarm.
Stille.
De er på en mission
om at overtage flere frugttræer.
Og for at opnå dette vil de dræbe.
Nyfødte bliver ikke skånet.
Mor ved, at noget er galt.
Det er bedst at tie stille.
Det var tæt på.
Krig er lige så stor en del af chimpansernes liv
som af vores.
Men ikke alle vores nærmeste slægtninge er så voldelige.
Lige over Congofloden lever en anden abe,
som deler næsten 99 % af vores dna.
WAMBA, DEN DEMOKRATISKE REPUBLIK CONGO
Ligesom chimpanser
lever bonoboer i store samfund.
Bonobo-hanner bruger også styrke
til at skræmme andre.
Ham her herser med de andre.
Og hunnerne har fået nok.
Blandt bonoboer er deres alliancer de stærkeste.
Og det giver dem magt.
I modsætning til hunchimpanser
domineres de ikke af hanner.
Denne bonobobaby bliver beskyttet mod bøller af sin mor.
Og han vil næppe opleve krig.
Møder mellem bonobosamfund
er næsten altid fredelige.
Så anderledes end chimpanser.
Og ingen ved hvorfor.
Under chimpanseungens opvækst
står han over for risici, bonobo-unger ikke skal bekymre sig om.
Men på ægte abemanér
gør han det bedste, han kan.
Hvem ved?
Det kan være starten på et smukt venskab,
som varer i mange årtier.
Men deres fremtid
og hele familiens
er i hænderne
på den mest magtfulde af alle aber.
Vi dræber vores vilde fætre.
Vi sætter dem i bur.
Vi ødelægger deres hjem.
Men selv med den slags modgang
har aber stadig evnen til at forbløffe os.
Omgivet af menneskebosættelser,
en isoleret skovplet,
knap 12 fodboldbaner bred.
Her lever en ekstraordinær gruppe chimpanser.
Næsten hver dag
må de bevæge sig ud i vores verden.
Vi kan kun forestille os,
hvordan chimpanser opfatter os.
De har god grund til at være forsigtige.
Men der er fantastiske belønninger.
Dyrkede frugter,
så sukkerrige,
at de må smage himmelsk.
Disse chimpanser har lært at snige sig rundt omkring mennesker…
…og få mest muligt ud af denne udfordrende nye verden.
Oliepalmefrugt.
Det bedste er kernen,
som er fyldt med protein og kalorier.
Kun ét problem.
Den er omgivet af en hård skal.
Det kræver opfindsomhed at nå ind til den.
Det kan virke enkelt at knække nødder,
men i forhold til generel dyreadfærd
er det revolutionerende.
Det placerer aber øverst
i en eksklusiv klub af redskabsbrugere.
Aber bygger reder.
Paraplyer.
Sonder.
Selv spyd.
Denne gruppe i Bossou er enestående.
De har udviklet mere end ét redskab
til at udnytte vores afgrøder.
Ud over hamre og ambolte
har de opfundet den her.
En pistil.
Den bruges til at knuse palmehjerter,
så de er lettere at æde.
Adfærden er unik for dette samfund.
De har endda lært at deaktivere krybskytters snarer,
som forårsager så stor skade i andre chimpansebestande.
Men på trods af disse store præstationer
faldet antallet stadig.
Kun syv Bossou-chimpanser er tilbage.
En ung,
den eneste tilbage i gruppen,
desperat efter legekammerater.
Pascal Goumi bor i området,
men han er ingen trussel.
Som feltforsker
har han kendt chimpansen, siden den blev født.
Man kan godt sige,
at de er blevet venner.
Venskab er så afgørende for abers succes,
at det kan overskride grænser mellem arter.
Men mennesker
dominerer på planeten nu.
Vi har ikke efterladt meget plads
til vores medaber.
Og vi har glemt, at vi har omsorgspligt.
For de er trods alt
en del af vores familie.
Tekster af: Mila Tempels