EN DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
För en besynnerlig blandning varelser…
…har ni kommit helt rätt.
Pungdjuren.
Däggdjuren med pung på magen.
De kan tyckas lite konstiga,
men underskatta dem inte.
Med oväntade superkrafter och fantastisk anpassningsförmåga…
…har de erövrat en hel kontinent.
Dessa dalar är hem för ett ikoniskt pungdjur.
AUSTRALISKA ALPERNA VICTORIA
Grå jättekänguru.
Idag kommer en ny unge till världen.
Alla känguruungar börjar på samma sätt.
De är lite mer utvecklade än ett embryo.
Blind, och med knappt utvuxna bakben,
måste han ta sig igenom en hög vägg av päls.
Målet?
Mammans pung.
Pungen håller ungen varm,
mätt och säker.
Tills det är dags att komma ut.
Spola fram sex månader.
Ungen ser sig omkring i världen för första gången.
Han är en del av en grupp.
De är mer som en mobb.
Mamman och några andra honor
vaktas av en svartsjuk boss.
Det är hans pappa.
Ungen är på väg att upptäcka hemligheten bakom pappans framgång.
Mycket muskler,
mycket flexande.
En utmanare har anlänt.
Han vill bestrida pappans parningsrevir.
Det är en uppvisning i makt…
…urin…
…och i att klia sig.
Kroppsspråket säger: "Jag kan slåss.
Men det vill du inte.
Verkligen inte."
Det verkar fungera.
Till nästa gång.
En dag kommer känguruungen själv att försöka bli kung.
Om han klarar sig så långt.
Här i dalen bor också en flock dingor.
Att fånga kängurur är deras specialitet.
De kan springa i en hastighet av 40 km/h.
Men kängurur kan springa 65 km/h.
Dingoflocken söker efter eftersläntrare.
Men ingen tur den här gången.
Ungen kan pusta ut i mammans pung.
Det är bara ett enkelt hudveck, men det har gett pungdjur ett försprång
i flera miljoner års tid.
Pungdjuret uppstod samtidigt som dinosaurierna,
på en uråldrig superkontinent.
Idag är de på de flesta platser
utmanövrerade av placentadäggdjur.
Men en del pungråttor finns fortfarande i Amerika.
Däribland chiloépungråttan,
den sista kvarvarande arten
som gav upphov till tre fjärdedelar av de pungdjur som lever idag.
Samtidigt som superkontinenten bröts upp,
tror man att en nära släkting till denna hamnade avsides.
Isolerade på vad som numera är Australien,
med liten konkurrens från andra däggdjur,
kunde detta pungdjurs ättlingar sprida sig över ett land fullt av möjligheter.
RÖD JÄTTEKÄNGURU
Med tiden utvecklades 200 olika arter…
GRÅ JÄTTEKÄNGURU
MYSKKÄNGURU
…alla med fantastiska namn…
POTOROUS
VOMBATER
…var och en med ett unikt sätt att leva.
KLIPPKÄNGURU
De flesta är nattdjur…
DASYURUS MACULATUS
SMINTHOPSIS
…insektsätare,
eller vegetarianer.
Men några växte sig större och hårdare,
och började äta kött.
I en film från 1936
syns pungvargen, även kallad tasmansk tiger,
som en gång var ett australiensiskt rovdjur.
Det här är sista gången det dokumenterades
innan det utrotades av bosättare och prisjägare.
Idag finns bara ett fåtal köttätare bland pungdjuren.
De största lurar i ett av kontinentens vildaste hörn.
En legendarisk best…
…med ett skrämmande rykte.
Den tasmanska djävulen.
CRADLE MOUNTAIN TASMANIEN
En unge kan verka tuff…
…men är nog mer rädd än aggressiv.
Precis som alla djävular föredrar han när det är mörkt.
Han är bara åtta månader gammal och har nyligen lämnat mamman.
Han har inte ätit mycket.
Om han inte hittar föda snart
är chanserna att han överlever låga.
Hans största problem?
Andra djävular.
Han kan inte tävla mot de stora grabbarna.
Två vuxna bråkar om ett kadaver.
Men han skulle kunna ta sig en snabb munsbit…
…medan de bråkar vidare.
Bäst att han äter snabbt…
…innan de kommer tillbaka.
Allt han kan hoppas på nu är lite rester.
Men med tanke på att en djävul kan äta nästan hälften av sin vikt per måltid,
kan väntan bli lång.
I gryningen ger hans tålamod resultat.
Nästan.
Det är bara skinn och ben kvar, men han har inte råd att vara kräsen.
Den tasmanska djävulen jagar ibland, men äter lika gärna kadaver.
Att äta det oätliga hjälpte pungdjuren att göra anspråk på en hel kontinent.
KANGAROO ISLAND SÖDRA AUSTRALIEN
Eukalyptusträd utgör tre fjärdedelar av Australiens inhemska skog.
Deras löv är så giftiga
att de är oätliga för nästan alla levande varelser.
Men ett berömt pungdjur har hittat ett sätt att utnyttja
denna rikliga resurs.
Den här koalamamman må se lite dåsig ut,
men hon matar två.
Hennes kropp jobbar övertid.
Koalans tarm innehåller en unik cocktail av mikrober
som neutraliserar gifterna som annars skulle sätta dem i koma.
Men koalor föds inte med så stark matsmältning.
De måste träna upp den.
Koalaungen äter en blandning av mjölk och avföring från mamman.
Den mjuka avföringen ger ungen de nödvändiga bakterierna.
Även fast de tål gifterna, tar det nästan all energi från koalan
att bryta ner de lågnäringsrika löven.
Inte konstigt att koalan tillbringar 90 % av livet sovandes.
Men det är inte alla pungdjur som lever sådana avslappnade liv.
Här är naturens egen glidflygare.
Den korthuvade flygpungekorren.
Detta lilla pungdjur
kan glidflyga sträckan av en halv fotbollsplan i ett enda hopp.
Hans snabba livsstil drivs av söt nektar.
Men hans tänder är för små för att skära igenom tjock bark.
Dags för ett besök hos hans tyngre kusiner.
Petaurus australis.
Deras starkare käkar kan snabbt skära igenom de tuffaste träden.
Och när de äldre kusinerna går vidare
tar den här lilla killen tillfället i akt.
Men flygpungekorrar är sociala djur.
Fler och fler sluter upp.
De oinbjudna gästerna är svåra att ignorera.
Petaurus australis har fått nog.
Kämpa,
eller fly.
Ett lätt val för en korthuvad flygpungekorre.
I de australiska alperna har känguruungen vuxit.
Nio månader gammal och på väg in i vuxenlivet.
Nästan.
Han kommer att hoppa in och ut ur mammans pung de närmaste månaderna.
Inspirerad av sin pappa, jobbar han på sitt tuffa yttre.
Och boxas med mamma.
Hon är tålmodig, som tur är.
Hon står ut med detta tills han är ett och ett halvt.
Då får han klara sig själv,
och boxas mot toppen.
Det är bara ledaren som får para sig…
…och just nu är det pappan.
Rivalen är tillbaka.
Nu är det dags för ett avgörande.
Slagsmålen är brutala.
Ibland dödliga.
Rivalen är besegrad,
och pappan får sitt pris.
Lite uppvaktning.
Hans smekningar…
…och sniffanden…
…tas emot väl.
Känguruungen får nog ett syskon snart.
Men när syskonet anländer, förlorar han tillgången till mammans pung.
Då får han klara sig på egen hand.
Utmaningen att överleva i Australiens stora öken
har format det snabbaste pungdjuret av alla.
Den röda jättekängurun.
Kängurun är döpt efter hanens distinkta päls
och är det största pungdjuret i världen.
Födokällorna här är få,
och med vatten är det ännu knaprare.
De röda jättekängururna måste röra på sig för att hålla sig vid liv.
De tillbringar sina liv med att jaga regnen.
De kan ta sig åtta meter i ett enda hopp.
Senor i bakbenen fungerar som jättefjädrar,
som återvinner upp till 70 % av energin i varje hopp.
Det rytmiska hoppandet pumpar mer syre genom lungorna.
Detta gör att de kan förflytta sig i en hastighet av 48 km/h.
Snabbt och effektivt
förflyttar sig den röda jättekängurun över stora områden.
När de äntligen når grönare betesmarker…
…utvinner de nästan allt vatten ur växterna de äter.
På så sätt kan de klara sig flera veckor utan att dricka.
Tack vare detta
kan röda jättekängurur klara sig i Australiens torra regioner.
Men de flesta pungdjur är bundna till permanent vatten.
Den pigga vallabyn är en mindre kusin till den röda jättekängurun.
De betar runt träsk och bäckar i norra Australien…
…och måste regelbundet ta sig till vattnet för att dricka.
Saltvattenskrokodiler spanar efter de törstiga.
En uråldrig fiende som har lurat i dessa vatten sedan dinosauriernas tid.
Kollektiv vaksamhet och snabba reaktioner
gör att vallabyn ofta klarar sig undan.
De har haft miljontals år på sig att lära sig upptäcka faran.
Men nu står pungdjur inför nya hot,
och de kämpar för att klara sig.
För två hundra år sedan tog människan ett nytt rovdjur till Australien.
Vildkatter
dödar nästan en och en halv miljard inhemska djur om året.
De har spelat en stor roll i utrotningen av 22 pungdjur.
Kaninpunggrävlingen riskerar att gå samma öde till mötes.
Dessa blyga varelser förlitar sig på sina sinnen för att navigera i natten.
Med sina långa nosar nosar de fram frön och frukt i mörkret.
Överdimensionerade öron hjälper till att upptäcka fara.
Men de är inte snabba nog att springa ifrån en katt.
Kaninpunggrävlingens bestånd har minskat med 80 %.
Några vildmarksområden skyddas nu av kattsäkrade staket.
Här ökar antalet kaninpunggrävlingar.
Men det största hotet mot pungdjur är ännu svårare att kontrollera.
Under de senaste åren
har Australiens skogsbränder blivit allt allvarligare.
Klimatförändringar har gjort bränder till eldstormar.
Nästan varje år dör tusentals koalor och andra pungdjur.
Där bränderna härjat
tycks inget kunna överleva.
Men eukalyptusträd skyddas av en tjock bark.
De kommer till liv igen några veckor efter en brand.
Och snart, över hela Australien,
kämpar överlevarna vidare.
Under koalans parningssäsong
är de vanligtvis sömniga djuren väldigt alerta.
En koalahane kan ta sig flera kilometer.
Han skickar signal om sin plats,
visar upp sin storlek.
Det är en inbjudan för honorna.
Ett svar.
Men inte det han önskade.
Dueller mellan hanar är sällsynta…
…och kan bli riktigt otäcka.
Rivalen avvisad.
Tillbaka till sökandet efter en hona.
Äntligen hörs hans kärlekssång.
Hon har inte bråttom.
Men när det kommer till dräktighetstiden
går det snabbare.
Om bara 35 dagar kommer hon att föda.
Så länge han får sin vilja igenom.
Snabb reproduktion har hjälpt pungdjuren
att utnyttja varje hörn av kontinenten, trots extrema förhållanden.
WOOROONOORANS REGNSKOG NORRA QUEENSLAND
De här är några av Australiens högsta träd.
Nu kanske man frågar sig vad en känguruunge gör däruppe.
Men det är en trädkänguru.
Hans förfäder levde på slätten,
men för sex miljoner år sedan gav sig en våghalsig känguru upp i träden.
Sakta, men inte så säkert,
gör dess ättlingar lövkronorna till sina hem.
De har utvecklat starkare framben,
mer böjda klor och kortare bakfötter än en vanlig känguru.
Men evolutionen är en långsam process.
Jämfört med andra träddjur, är de inte de mest graciösa.
Och detta är de vuxna.
Efter sju månader i pungen är det dags för ungen att klara sig själv.
Utan erfarenhet,
styrka… och sju våningar upp.
Mamman kan bara se på.
Men kängurugudarna ler mot denna lilla unge.
Om han har turen på sin sida
får han ytterligare ett år med mamman.
Men det kommer en dag när alla pungdjur måste lämna skyddet av pungen.
Nu 15 månader gammal har känguruungen tagit ett stort steg framåt.
Han tillbringar dagarna med att boxas med sina kamrater.
Mammans pung har tagits över…
…av en syster.
Hon är bara sex månader gammal, och har inte satt tassen utanför pungen.
Men det är inte bara kängurur som har ungar i dalen.
Dingoflocken har lämnat sina valpar för att gå och jaga.
Tidiga mänskliga bosättare
tog med dingor till Australien för cirka 3 500 år sedan.
Sedan dess har de blivit den grå jättekänguruns värsta fiende.
Andra ynglingar skyndar till säkerhet.
Men denna unge har ingenstans att ta vägen.
Om han inte hinner med sin flock, hamnar han i fara.
Dingorna stressar känguruerna,
och söker upp de långsamma.
En tungt lastad mamma ligger efter.
Jägarna närmar sig.
Färre än hälften av alla känguruungar blir vuxna.
Men på andra sidan dalen,
har den här ungen, hans mamma och syster överlevt.
Med pionjäranda,
fantastisk anpassningsförmåga,
och, låt oss vara ärliga, liten konkurrens…
…har Australiens pungdjur tagit sig an utmaningarna
i detta oförlåtande land.
Men denna underbara samling av excentriska djur
kämpar med att anpassa sig till hotet från nya rovdjur
och klimatförändringarnas kaos.
Men det finns några som kämpar för deras framtid.
Över hela Australien finns människor som ägnar sina liv åt att rädda…
…släppa fria…
…och skydda de pungdjur som är mest hotade.
Och en del arter har visat sig vara förvånansvärt uthålliga.
Det finns fortfarande flera miljoner gråa jättekängurur.
Tack vare styrkan i flocken,
en dedikerad mamma
och hennes fantastiska pung,
får den här ungen en bra start.
Nu väntar vuxenlivet.
Och kanske,
en vacker dag,
blir han kung.
Undertexter: Teresia Alfredsson