EN DOKUMENTARSERIE FRA NETFLIX
De er en sær blanding af skabninger.
Her er de:
Pungdyrene.
De sære pattedyr med pungen.
De virker måske lidt bizarre.
Men undervurder dem ikke.
Med uventede superkræfter og en fantastisk tilpasningsevne…
…har de erobret et kontinent.
PUNGDYR
Disse højtliggende dale er hjemsted for et ikonisk pungdyr.
DE AUSTRALSKE ALPER
Den østlige grå kænguru.
I dag kommer en ny kænguru til verden.
Alle kænguru-unger starter på samme måde.
Som et lille foster.
Blind, med bagben, der knap er udvokset,
skal han skalere en pelsvæg seks gange så høj som ham.
Hans mål?
Morens pung.
Pungen holder ungen varm,
fodret
og tryg.
Indtil han er klar til at komme frem.
Skru tiden et halvt år frem.
Den østlige grå unge ser verden for første gang.
Han lærer, at han er en del af en gruppe.
De er en hel flok.
Mor og en håndfuld hunner,
jaloux bevogtet af chefen.
Det er hans far.
Ungen opdager snart hemmeligheden bag sin fars succes.
En masse muskler
og en masse spænding.
En udfordrer er ankommet.
Han udfordrer farens parringsrettigheder.
Det er en opvisning af styrke…
…urin…
…og der bliver også kløet lidt.
Kropssproget siger: "Jeg kan slå dig…
…men det ønsker du ikke.
Nej."
Det virkede vist.
Vi ses.
En dag vil ungen forsøge
at blive kængurukonge.
Hvis han når så langt.
Dalen er også hjemsted for en flok dingoer.
Og at fange kænguruer er deres specialitet.
Med 40 kilometer i timen er dingoer ret hurtige.
Men kænguruer kan løbe 65!
Flokken leder efter de langsomme.
Men der er ingen denne gang.
Indtil videre kan ungen slappe af i sin mors trygge pung.
Det er bare en enkelt hudfold,
men den har givet pungdyr en sikker start
i millioner af år.
Pungdyrene udviklede sig sammen med dinosaurerne
på et gammelt superkontinent.
I dag bliver de ofte
udkonkurreret af placentale pattedyr.
Men nogle pungdyr lever stadig i Amerika.
Blandt andet monito del monte,
det sidste medlem af familien,
som blev til en tredjedel af nulevende pungdyr.
Man mener, at da superkontinentet revnede,
blev en nær slægtning til det levende fossil efterladt alene…
…isoleret i det, som nu er Australien.
Med meget lidt konkurrence fra andre pattedyr
blev pioner-pungdyrets efterkommere forgrenet ud over Mulighedernes Land.
RØD KÆNGURU
Med tiden udviklede 200 arter sig…
GRÅ KÆNGURU
MOSKUSKÆNGURU
…hver med et fantastisk navn…
KÆNGURUROTTE
WOMBAT
…og hver med en unik livsstil.
KLIPPEWALLABY
QUOKKA
De fleste er natdyr…
INDFØDT KAT
…insektædere
eller vegetarer.
Men nogle blev større,
stærkere
og udviklede en smag for kød.
Den blev filmet i 1936.
Thylacinen, også kaldet den tasmanske tiger,
var engang Australiens toprovdyr.
Det er sidste gang, den blev dokumenteret,
før mennesker slog sig ned, og dusørjægere udslettede den.
I dag findes der kun få kødædende pungdyr.
Det største sniger sig rundt i et af kontinentets vildeste hjørner.
Et legendarisk bæst …
… med et skræmmende ry.
Den tasmanske djævel.
TASMANIEN
Ungen spiller måske hård.
Men han er nok mere nervøs end aggressiv.
Som alle djævle foretrækker han mørket.
Han er kun otte måneder og har først for nylig forladt mor
og har ikke spist meget siden.
Hvis det ikke forandrer sig,
overlever han måske ikke og bliver voksen.
Hans største problem?
Andre djævle.
Ungen kan ikke konkurrere med de store drenge.
To fuldvoksne djævle slås om et kadaver.
Men han kunne stjæle en hurtig snack…
…mens de kæmper.
Han spiser hurtigt…
…før han får problemer.
Han kan kun håbe på nogle rester.
En djævel kan æde næsten halvdelen af sin kropsvægt i ét måltid,
så han må vente længe.
Ved daggry lønner hans tålmodighed sig.
På en måde.
Kun hud og knogler tilbage, men en unge kan ikke være kræsen.
Djævle jager nogle gange,
men de er lige så glade for rester.
Evnen til at spise det uspiselige hjalp pungdyr med at erobre et kontinent.
SYDAUSTRALIEN
Eukalyptustræer udgør tre fjerdedele af Australiens oprindelige skov.
Deres blade er så giftige,
at de er uspiselige for næsten alle levende væsner.
Men et berømt pungdyr formår at udnytte
denne rigelige ressource.
Denne koala-mor ser måske lidt sløv ud,
men hun spiser for to.
Og hendes krop arbejder konstant.
Hendes mave indeholder en unik cocktail af mikrober,
som neutraliserer de giftstoffer, der ville sende os i koma.
Men koalaer er ikke født med så stærk fordøjelse.
Den skal tilegnes.
Så babyen får en blanding af mælk og "pap".
Den tynde substans giver ham de bakterier, han får brug for.
Selvom giften er fjernet, kræver det næsten al koalaens energi
at nedbryde de næringsfattige blade.
Det er ikke underligt, at de sover 90 % af deres liv.
Men ikke alle pungdyr lever så afslappet.
Mød naturens udspringer.
Flyvepungegernet.
Den lille pungrotte
kan svæve halvdelen af længden på en fodboldbane i et enkelt spring.
Hans hurtige livsstil drives af sukkerholdig saft.
Men hans tænder er for små til at skære gennem tyk bark.
Han må besøge sine sværvægter-fætre.
Flyvepungegern med gule maver.
Deres stærkere kæber skærer sig hurtigt gennem de hårdeste træer.
Og når de gule maver går videre,
griber den lille fyr chancen.
Men flyvepungegern er sociale dyr.
Flere slutter sig til festen.
De mange ubudne gæster er svære at ignorere.
De gule maver har fået nok.
De må kæmpe
eller flygte.
Et nemt valg for et flyvepungegern.
I de australske alper er ungen nu en stor baby.
Ni måneder gammel og godt på vej til voksenlivet.
Eller … næsten.
Han fortsætter med at hoppe ind og ud af pungen de næste par måneder.
Han følger i sin fars fodspor
og arbejder på at blive en sej fyr.
Og sparrer hos mor.
Hun er heldigvis udholdende.
Hun tolererer det, indtil han er halvandet år.
Så må han klare sig selv
og kæmpe sig op til toppen.
For kun flokkens chef må parre sig…
…og lige nu er det far.
Den rivaliserende han er tilbage.
Og nu er det tid. Tid til kamp.
Kampene er brutale.
Nogle gange dødelige.
Rivalen er besejret,
og far tager sin præmie.
Lidt kænguru-flirten.
Hans kærtegn …
… og snusen
modtages med glæde.
Ungen får nok snart søster eller bror.
Men når det sker,
mister han sikkerheden i mors pung.
Og så må han selv sætte farten.
Udfordringen i at overleve i Australiens øde ørkenlandskab
har formet det hurtigste af alle pungdyr.
Den røde kænguru.
Opkaldt efter hannens særprægede pels
er den røde kænguru også verdens største pungdyr.
Fødekilderne er spredt ud her,
og der er endnu mindre vand.
Så røde kænguruer må bevæge sig konstant for at overleve.
De bruger livet på at jage regnen.
De kan dække otte meter i et enkelt spring.
Sener i bagbenene virker som kæmpe fjedre,
og de genbruger op mod 70 % af energien i hvert spring.
De rytmiske spring pumper mere ilt gennem deres lunger…
…så de kan løbe 48 kilometer i timen.
Hurtigt og effektivt
vandrer røde kænguruer store afstande.
Når de endelig ankommer til grønne marker…
…suger de alt det vand, de har brug for, ud af planterne, de æder…
…og kan klare sig i flere uger uden vand.
Med utrolig specialisering
kan røde kænguruer trives i Australiens tørre regioner.
Men de fleste pungdyr er bundet til permanent vand.
Sandfarvede wallabyer er den røde kængurus mindre fætre.
De græsser ved vandhuller og bække i det nordlige Australien…
…og skal jævnligt ned til vandet for at drikke.
Saltvandskrokodiller jager de tørstige.
En gammel fjende, der har hjemsøgt dette vand siden dinosaurernes tid.
Med kollektiv årvågenhed og hurtige reaktioner…
…er wallabyer ofte i stand til at slippe væk.
De har haft millioner af år til at tilpasse sig denne fare.
Men nu møder pungdyr nye trusler,
som de har svært ved at håndtere.
For 200 år siden introducerede mennesker nye rovdyr til Australien.
Vildkatte dræber op mod 1,5 milliarder indfødte dyr om året.
Og de har spillet en stor rolle i udryddelsen af 22 pungdyrarter.
Bilbyen er i fare for at lide samme skæbne.
Disse sky væsner er afhængige af skarpe sanser til at navigere i natten.
Den langstrakte næse gør dem i stand til at snuse efter frø og frugt i mørket.
Og store ører hjælper med at opdage fare.
Men de har ikke evnen til at løbe fra en kat.
Bilbyer er forsvundet fra 80 % af deres område.
Nogle vildmarker er nu beskyttet af kattesikre hegn.
Og her stiger antallet af bilbyer.
Men den største trussel mod pungdyr er endnu sværere at kontrollere.
I de seneste år
er Australiens naturlige skovbrande blevet mere destruktive end nogensinde før.
Klimaforandringer betyder, at brande er blevet almindelige.
Næsten hvert år dør tusindvis af koalaer og andre pungdyr.
Bagefter
kan intet overleve.
Men eukalyptustræer er beskyttet af tyk bark.
Få uger efter en brand liver de op igen.
Og snart, i hele Australien,
kæmper de overlevende.
Når koalaerne parrer sig,
er de normalt søvnige dyr helt klar.
Hannens brøl høres mange kilometer væk.
Det afslører hans placering …
… og hans størrelse.
Det er en invitation til hunner.
Et svar.
Men ikke det, han ønskede.
Tvister mellem mænd er sjældne…
…og de bliver hurtigt alvorlige.
Rivalen sendes væk.
Tilbage til jagten på en hun.
Hun hører endelig hans kærlighedssang.
Hun har ikke travlt med at binde sig.
Men når der skal laves babyer,
bliver koalaer ikke hængende.
Om kun 35 dage føder hun.
Hvis han får sin vilje.
Den hurtige reproduktion har hjulpet pungdyr med
at udnytte alle kontinentets hjørner, selv de mest ekstreme.
WOOROONOORAN-REGNSKOVEN DET NORDLIGE QUEENSLAND
Det er nogle af Australiens højeste træer.
Nu spekulerer du måske over, hvad en kænguruunge laver heroppe.
Men han er en trækænguru.
Hans forfædre udviklede sig på sletterne.
Men for seks millioner år siden klatrede en dristig kænguru op i træerne.
Langsomt, men ikke så sikkert,
skaber dens efterkommere et hjem i trækronerne.
De har udviklet stærkere forben,
krumme kløer
og kortere bagben end en normal kænguru.
Men evolution er en langsom proces.
Sammenlignet med andre træboere er de ikke særligt yndefulde.
Og det er kun de voksne.
Efter syv måneder i pungen skal ungen ud på egen hånd.
Ingen erfaring,
underudstyret
og syv etager op.
Mor kan kun se på.
Men kænguru-guderne smiler til den lille unge.
Hvis hans held fortsætter,
får han endnu et år i mors pleje.
Men en dag skal alle pungdyr forlade den trygge pung.
15 måneder gammel har ungen taget et stort spring frem.
Han bruger sine dage på at sparre med sine kammerater.
Mors pung er blevet overtaget
af en søster.
Hun er kun seks måneder gammel og har ikke været udenfor.
Men kænguruer er ikke de eneste i dalen med unger.
Dingoflokken har efterladt deres unger for at tage på jagt.
Tidlige nybyggere introducerede dingoer til Australien for omkring 3.500 år siden.
Siden da er de blevet den grå kængurus værste fjende.
Andre unger søger ly.
Ungen har intet sted at gå hen.
Hvis han ikke kan følge med flokken, får han problemer.
Dingoerne løber mod kænguruerne
og leder efter de langsomme.
En tungt belastet mor sakker bagud.
Jægere nærmer sig.
Under halvdelen af alle unger klarer sig og bliver voksne.
Men på den anden side af dalen
er ungen, moren og søsteren overlevet.
Med en pionerånd,
en fantastisk tilpasningsevne,
og lad os indse det, ikke meget konkurrence,
har Australiens pungdyr klaret udfordringerne i det utilgivende land.
Men den vidunderlige samling af excentriske dyr
har svært ved at tilpasse sig truslen fra nye rovdyr …
… og klimaforandringernes kaos.
Men der er nogle, som kæmper for deres fremtid.
I hele Australien vier mennesker livet til at redde…
…frigive…
…og beskytte de mest nødlidende pungdyr.
Og nogle arter er utroligt modstandsdygtige.
De østlige grå kænguruer trives stadig, og der er millioner af dem.
Takket være flokkens styrke,
en seriøst engageret mor
og hendes utrolige pung
fik ungen en fantastisk start.
Nu skal han blive voksen.
Og måske
en dag
bliver han kængurukonge.
Tekster af: Mila Tempels