ДОКУМЕНТАЛЬНИЙ СЕРІАЛ «НЕТФЛІКС»
Наші улюблені собаки.
Усі свої якості вони успадкували від диких пращурів.
Гостре чуття…
атлетизм…
та тверда рішучість…
допомагають псовим підкорювати цей світ.
Але справжній секрет їхнього успіху набагато дивовижніший.
Це історія їхньої інтимної сторони.
Це те, що об'єднує їх усіх,
від домашніх песиків до диких вовків,
в родину псових.
ПСОВІ
ОКАВАНҐО БОТСВАНА
Історія кожного собаки починається у прихованому лігві.
Це безпечне місце для 15 африканських гієнових цуценят.
Їм п'ять тижнів.
Вони вже хочуть твердої їжі.
Їхні няньки теж голодні.
Так само як домашні собаки
вони залежні, коли йдеться про харчування.
Але на відміну від домашніх улюбленців
вони ніколи не знають, чи повечеряють.
Мама, тато та інші члени сім'ї полюють від світанку.
Вони синхронно рухаються…
однаково мислять…
та знають, як уполювати велику здобич.
Вони розганяються до 65 кілометрів на годину.
Але не по затопленій землі.
Їм треба загнати жертву на сушу.
Але лечве знають: чим глибше, тим безпечніше.
Перехитрили.
Надто глибоко.
Стає заспекотно для полювання.
Повернутися додому ні з чим означає страждання для всієї сім'ї.
Зубаті ротики просять у матері м'яса…
та вона може запропонувати лише трохи молока.
Якщо вони найближчим часом не поїдять, цуценята загинуть.
Наступні дні будуть вирішальними.
Щоб вижити, зграя має задіяти все, що в них є спільного
з більш далекими родичами.
А саме з вовками…
лисицями, дикими собаками
та шакалами.
Тридцять п'ять видів.
Кожен з них — мисливець.
Чи то 60-кілограмовий вовк, чи лисичка розміром з чихуахуа.
Вони мешкають по всій планеті: від Сахари до Арктики.
Усі мають винятковий зір, нюх та слух.
Вони швидко бігають,
але не є найшвидшими м'ясоїдними.
І точно не найбільші.
Але всі псові сильніші, ніж здаються.
Це пов'язано з їхнім далеким минулим.
Перші псові з'явилися
понад 40 мільйонів років тому у південно-західній частині Америки.
АРИЗОНА США
Тут і досі живуть пращури псових.
Сіра лисиця зовні схожа на лисицю,
але має більше спільного з примітивними пращурами псових.
Від неї походять усі псові.
Маленька.
Налякана.
Сучасніший пес типу койота міг би її вбити.
Але сіра лисиця дещо вміє.
Вона лазить по деревах.
Більшість псових цього не вміють.
Великі кігті, короткі кінцівки.
Спритність.
Радше кішка, ніж собака.
Ранні пращури вижили завдяки тому, що не лізли в халепу.
Але згодом вони позлазили з дерев
та стали тими запеклими мисливцями, яких ми знаємо сьогодні.
З часом короткі міцні лапи видовжилися…
і псові почали ходити навшпиньки.
Завдяки сильним м'язам та спеціальним зв'язкам на задніх лапах
вони можуть пружинити під час ходи.
Цей поступ такий ефективний,
що робить їх бігунами на витривалість світового класу.
ПІВНІЧНА АЛЬБЕРТА КАНАДА
На морозній півночі важко знайти їжу.
Пара сірих вовків,
обоє вдвічі важчі за німецьку вівчарку,
ведуть за собою сім'ю.
Вони можуть пройти до 100 кілометрів на день.
Вистежити здобич — це одне.
А от убити — зовсім інше.
Дорослий бізон важить близько тонни.
Бізони мають смертельно небезпечні роги та копита.
Коли вони не сіпаються,
стадо наче фортеця.
Сім'я вовків влаштовує облаву.
Шукають хоча б натяк на страх чи слабкість.
Вони не здаються…
чекають днями.
Це неважко.
Треба просто тримати їх в оточенні.
Вони полюють на свідомість бізонів.
Урешті-решт бізони починають дратуватися.
Тепер найголовніше тримати їх у русі.
Батько-вовк біжить попереду інших вовків.
Він переслідує бізонів.
З величезним ризиком для себе.
Якщо він уже вибрав жертву, він не здасться.
Укус за укусом він валить молодого бізона.
Псові не дуже вміють чинити вбивство як таке.
Але він невпинний.
Завдяки витривалості він валить здобич, уп'ятеро важчу за нього самого.
Це успіх для всієї родини.
Не всі псові полюють зграями.
Деякі полюють поодинці.
На перший погляд здається, що це лисиця.
Але ж у неї…
довгі лапи.
Гривасті вовки — найвищі псові на планеті.
ҐОЯС БРАЗИЛІЯ
Для пошуку їжі їм потрібна висота, а не швидкість.
Ця гриваста вовчиця майже метр заввишки, щоб бачити над високою травою.
На цих посушливих рівнинах живе мало великих тварин.
Здобичі небагато,
тож вона працює сама.
Вона покладається на свої неймовірні вуха та ніс.
Її нюх у 50 разів гостріший за наш.
А її слух уловлює надвисокі частоти.
Полюючи на таку дрібну здобич, вона має дуже мало часу на відпочинок.
Але гризунами не наїсися.
Під Люберою з плодами
вона демонструє щось незвичне для родини псових.
Часом навіть м'ясоїди бувають вегетаріанцями.
У псових зуби менші, ніж у котових, але універсальніші,
тому більшість з них їдять майже все.
Завдяки флексітаріанській дієті псові можуть прожити без нормальної здобичі.
Тому вони почуваються комфортно майже скрізь.
БРИСТОЛЬ АНГЛІЯ
Навіть бетонні джунглі можуть стати для них домівкою.
У багатьох містах
з настанням темряви на вулиці виходять руді лисиці.
Їхня присутність залежить від докорінної властивості псових.
А саме від того,
що відбувається під землею.
Лисиця щойно народила.
Кожен дикий псовий починає своє життя в лігві,
про яке зазвичай дбає мати.
Тут безпечно,
тож можна народжувати малих та беззахисних лисенят.
Виводки бувають великі.
Годувати сімох малюків — справа виснажлива.
Вони потребують цілодобового годування.
Мати не може їх покинути, щоб піти шукати їжу собі.
За кожною великою лисицею стоїть незрівнянний містер лис.
Він ходить містом та збирає потрібні їй харчі.
Це рідкість.
Мало хто з матерів-ссавців може очікувати, що тато буде поруч.
Але в диких собак завжди є відданий тато, який забезпечує сім'ю.
Люди цінують собак саме за таку відданість.
Завдяки цій якості виживає більше цуценят.
Псові мають успішні сім'ї не через фізичну силу…
а через довготривалі стосунки між мамою й татом.
Відданість африканських гієнових собак перевіряється до останнього.
З 15 цуценятами та понад 20 старшими братами й сестрами
дуже важливо якнайшвидше щось уполювати.
Тато щось унюхав.
Але це не жертва.
Це інший хижак.
Леви вбивають диких собак.
Над цуценятами нависла серйозна загроза.
Битися немає сенсу.
Треба відвадити левицю від лігва.
Спрацювало.
Але тепер вона знає, де схованка. Вона може повернутися.
Собаки змушені піти на ризик.
Треба перевести цуценят просто зараз — удень.
Вони мають інші лігва,
але найближче з них — за 800 метрів.
Надто далеко для слабеньких лапок.
Час взятися до справи старшим братам та сестрам.
Тут безпечніше, але всі досі голодні.
Шанси на виживання дедалі зменшуються.
Собаки на диво вразливі.
ГВАНҐЕ ЗІМБАБВЕ
Якщо ти легший за мініатюрного таксу,
ти завжди будеш недособакою.
Цей вухатий тато-лис один доглядає п'ятьох лисенят,
поки кохання його життя та їхня мати
десь полює.
Що може статися?
Догляд починається як завжди.
Він їх чистить…
та наглядає за домашнім навчанням.
Лисенята пізнають світ
та вчаться користуватися своїми великими вухами.
Вони чують звуки, на 20 дБ м'якші за ті, які вловлюємо ми.
Навіть кроки термітів та різних жуків.
У це важко повірити, але вухаті лисиці виживають переважно за рахунок комах.
Лисиця-мати з'їдає тисячі комах щодня, щоб лисенятам вистачало молока.
Тому вона щоразу лишає сім'ю на кілька годин.
І тому тато сидить у бункері
та доглядає малюків.
Він захищає їх своїм життям.
Погані новини: насувається невластива для сезону гроза.
Проливні дощі є проблемою для всіх, хто живе під землею.
Тато з малюками лише витрушуються.
А їхнім сусідам довелося покинути лігво.
Коли вони тікали,
дехто відстав.
Загублена дитина сама довго не протягне.
Їй потрібна підтримка сім'ї.
Поряд є тато з п'ятьма малюками.
Вона може хіба що благати про допомогу.
Це ризиковано.
Псові часто вбивають заволок.
Малюки поволі звикають до її присутності.
А коли тато моститься коло неї, це взагалі добрий знак.
Повертається мати.
А тут ще один рот, який треба годувати.
Але вона й оком не мигне.
Мабуть, загублене лисеня є родичем.
Але навіть за таких обставин подібне прийняття до родини є рідкістю.
Дбайливість тата та гнучкість сім'ї допомагають пережити найважчі часи.
Псові — дуже соціальні тварини.
Їхнє сімейне життя побудоване на складному спілкуванні.
Вовки виють, щоб налякати.
ТРУМС НОРВЕГІЯ
Повідомляють сусідів на відстані до 16 км про розмір та силу своєї зграї.
Це така собі акустична мітка.
Попередження, щоб не заходили на їхню ділянку.
У зграї вони ще експресивніші.
Погляд.
Кулення.
Диблення шерсті.
Положення хвоста.
Їхні рухи — це мова. Кожний рух щось означає.
Наші собаки теж розуміють цю мову.
Але вовки є найсуворішою родиною псових.
Особливо коли настає час вечеряти.
Старші вовки їдять перші.
Щойно молодик висунувся…
головний вовк ставить його на місце.
Уладнати конфлікт можна лише підлабузництвом.
Вважається, що саме через таку жорстку ієрархію
вовки почали взаємодіяти з людьми.
Вовки низького порядку часто залишаються голодні.
У важкі часи їх виганяють зі зграї.
Приблизно 40 000 років тому
голодний молодий вовк міг прийти до людей
та грати очима наче цуцик, щоб випросити їжу.
Вовки вибороли собі місце у ранніх людських сім'ях.
Та в наших серцях.
Важко повірити, але всі домашні собаки — від той-пуделя до німецького дога —
походять від сірого вовка.
Але ми маємо складні відносини з дикими представниками цієї родини.
Казки вчать нас, що вони великі й погані.
Або хитрі й підступні.
Хоча вони такі ж вірні й розумні, як наші найкращі друзі.
У всьому світі псових, особливо вовків,
переслідують та виганяють з їхніх колись великих територій.
Але вони живучі.
Якщо дати їм мізерний шанс і трохи місця,
вони обов'язково повернуться.
БРИСТОЛЬ АНГЛІЯ
Деякі псові досягли неймовірного успіху у нашому сучасному світі.
У САДУ ДОЗВОЛЯЮТЬСЯ ЛИШЕ СОБАКИ-ПОВОДИРІ
Завдяки зусиллям мами й тата
маленька руда лисичка готова до виходу у світ.
Їй п'ять місяців, і вона вчиться бути самостійною.
Брат чи сестра — друг на все життя.
А ще партнер на полюванні.
ВИГУЛ СОБАК ЗАБОРОНЕНО
Нишпорити вулицями їх навчатиме мати.
Вона знайшла спосіб прогодуватися.
Годування диких тварин може спричинити проблеми.
Але що, як це початок нових взаємин
між дикими псовими та людьми?
Так само, як з вовками тисячі років тому.
Ця лисичка щойно дізналася,
що її виживання залежить від людей,
бо вони роздають або викидають їжу.
Руді лисиці легко пристосовуються до різних умов.
Вони розповсюджені у 83 країнах світу на п'яти континентах.
Це найпоширеніші м'ясоїдні на Землі. Їх навіть більше, ніж вовків.
Але не всі так добре почуваються.
Через втрату середовища, сильніших хижаків та хвороби
у світі залишилось менш ніж 7000 дорослих африканських гієнових собак.
Майбутнє цієї сім'ї висить на волосині.
Вони мають знайти їжу.
У чагарниках савани ховається багато здобичі.
Зграя змінює стратегію.
Треба вибрати найефективніший спосіб.
Вони діляться по двоє та по троє, щоб вигнати з кущів імпал.
Тато жене жертву.
А інші вже завершують справу.
Нарешті пощастило.
Вони розривають імпалу на великі шматки, швидко ковтаючи їх.
Треба поспішати.
Якщо інші хижаки внюхають здобич…
собакам доведеться відмовитися від призу.
Вони знов прямують додому.
Цього разу не без поживи.
Дехто несе у шлунку м'ясо
з третину власної ваги.
Такий рівень збудження означає лише одне.
Тут нема ієрархії як у вовків.
І щенята, і їхні доглядачі — всі отримують свою частку.
Сьогодні радісний день.
Майбутнє цих цуценят стало більш визначеним.
африканських гієнових собак
Вони можуть полювати гуртом чи окремо,
але результат залежить від сили нескінченної відданості мами й тата.
Саме тому собаки такі успішні.
І тому вони посідають особливе місце у наших серцях.
Переклад субтитрів: Ірина Завізіон