‎UN SERIAL DOCUMENTAR NETFLIX
‎Toate calitățile găsite la câinii ‎pe care-i iubim…
‎sunt moștenite ‎de la strămoșii lor sălbatici.
‎Simțurile ascuțite…
‎stilul atletic…
‎și fermitatea aprigă…
‎i-au ajutat pe ‎Canis ‎să înfrunte lumea.
‎Dar adevăratul secret al succesului lor ‎e mult mai surprinzător.
‎E o poveste a laturii lor intime.
‎E ceea ce face din toți câinii, ‎de la cățel de companie la lup sălbatic,
‎membri ai familiei.
‎Povestea fiecărui câine începe ‎pe ascuns, într-o vizuină.
‎E un adăpost ‎pentru 15 pui de câine sălbatic african.
‎Au cinci săptămâni.
‎Vor cu disperare o masă solidă.
‎Și îngrijitorii lor sunt flămânzi.
‎Precum câinii domestici, ‎depind de alții pentru hrană.
‎Dar, spre deosebire de ei, ‎nu sunt siguri dacă cina va veni.
‎Mama, tata și restul familiei ‎sunt la vânătoare de dimineață.
‎Sincronizați.
‎Gândind ca unul.
‎Specialiști în gonirea prăzilor mari,
‎pot atinge 65 de km la oră.
‎Dar nu pe un teren inundat.
‎Trebuie să-și împingă prada ‎pe un teren mai solid.
‎Dar antilopa lechwe știe ‎că apa mai adâncă poate fi salvatoare.
‎Înșelați.
‎Depășiți.
‎Acum e prea cald ca să vâneze.
‎Întoarcerea acasă fără nimic înseamnă ‎că toată familia va suferi.
‎Gurile înțărcate îi cerșesc mamei carne.
‎Dar nu poate oferi decât lapte.
‎Dacă nu mănâncă în curând, puii vor pieri.
‎Zilele următoare vor fi critice.
‎Pentru a supraviețui, haita va avea nevoie ‎de calitățile comune
‎cu membrii genului lor.
‎Genul lupilor…
‎vulpilor, câinilor sălbatici
‎și șacalilor.
‎Treizeci și cinci de specii.
‎Fiecare, un vânător.
‎Fie un lup de 60 de kilograme, ‎fie o vulpe cât un chihuahua.
‎Ocupă teritorii pe întreaga planetă ‎de la Sahara la Arctica.
‎Toți au miros,vedere și auz excepționale.
‎Și sunt sportivi.
‎Dar nu sunt cei mai rapizi carnivori.
‎Sigur nu sunt cele mai mari.
‎Toți câinii se depășesc pe ei înșiși.
‎O abilitate din trecutul lor îndepărtat.
‎Acum peste 40 de milioane de ani,
‎primii câini au apărut ‎în sud vestul Americii de azi.
‎ARIZONA ‎SUA
‎Încă găzduiește o vietate primitivă.
‎O vulpe cenușie poate arăta ca o vulpe,
‎dar e mai strâns legată ‎de strămoșii primitivi ai ‎Canis.
‎Așa au început toți câinii.
‎Mici.
‎Speriați.
‎Un câine mai modern, un coiot, ‎o va ucide dacă va putea.
‎Dar vulpea gri știe un truc.
‎Se cațără pe copaci.
‎Ceva ce majoritatea câinilor nu pot face.
‎Gheare lungi. Membre scurte.
‎Agilă.
‎Mai mult pisică decât câine.
‎Strămoșii au supraviețuit ‎ferindu-se de necazuri.
‎Dar, în cele din urmă, ‎au coborât din copaci
‎și au devenit vânătorii arțăgoși ‎pe care-i știm azi.
‎În timp, picioarele scurte și rezistente ‎s-au lungit…
‎și câinii s-au înălțat pe picioare.
‎Mușchii puternici și ligamentele speciale ‎de la picioarele din față
‎le fac mersul săltăreț.
‎E un mers așa de eficient,
‎încât i-a transformat ‎în alergători de rezistență renumiți.
‎ALBERTA DE NORD ‎CANADA
‎În nordul înghețat, ‎mâncarea e greu de găsit.
‎Un cuplu de lupi cenușii,
‎fiecare greu cât doi ciobănești germani.
‎își conduce familia.
‎Pot călători până la 100 km pe zi.
‎Urmărirea prăzii e una.
‎Uciderea ei e alta.
‎Bizonii adulți cântăresc circa o tonă.
‎Și au coarne și copite letale.
‎Dacă se mențin pe poziții,
‎turma e ca o fortăreață.
‎Familia de lupi o pune sub asediu.
‎Căutând o urmă de frică sau de slăbiciune.
‎Nu renunță…
‎zile întregi.
‎Nu e nevoie să faci mare lucru.
‎Să-i încercuiești.
‎Să ataci mințile bizonilor.
‎Până la urmă, lupii le ajung sub piele.
‎Acum, trebuie să-i țină pe fugă.
‎Tata conduce vânătoarea.
‎Hăituiește bizonul.
‎Riscându-și viața enorm.
‎După ce a ales o victimă, nu renunță.
‎Mușcătură după mușcătură, ‎doboară bizonul tânăr.
‎Câinii nu sunt pregătiți să ucidă rapid.
‎Dar el e neobosit.
‎Rezistența îl ajută să doboare prăzi ‎de cel puțin cinci ori mai grele decât el.
‎Asta schimbă norocul întregii familii.
‎Nu toți câinii vânează în haite.
‎Unul operează ca un lup singuratic.
‎La prima vedere, arată ca o vulpe.
‎Doar că ea…
‎merge pe catalige.
‎Lupul cu coamă e ‎cel mai înalt câine de pe planetă.
‎GOIÁS ‎BRAZILIA
‎Ca să găsească hrană, ‎îi trebuie înălțime, nu viteză.
‎E înaltă de aproape un metru. Cu atât ‎mai bine, poate vedea peste iarba înaltă.
‎Puține animale mari ‎locuiesc în aceste câmpii aride.
‎Având puține de vânat,
‎ea operează singură.
‎Se bazează ‎pe nasul și urechile ei incredibile.
‎Simțul mirosului ei e de 50 de ori ‎mai sensibil decât al nostru.
‎Și auzul ei detectează ‎frecvențe ultra-înalte.
‎Vânarea de prăzi atât de mici ‎îi lasă foarte puțin timp liber.
‎Dar rozătoarele nu o satură.
‎Sub un măr Lubera,
‎ea dezvăluie ceva neașteptat ‎despre genul ‎Canis.
‎Uneori, chiar și carnivorii ‎devin vegetarieni.
‎Câinii au dinți mai mici, ‎dar mai versatili decât felinele,
‎deci majoritatea pot mânca aproape orice.
‎O dietă flexitariană dă câinilor ‎șansa să se descurce în lipsa prăzii.
‎Și poate prospera aproape peste tot.
‎BRISTOL ‎ANGLIA
‎Până și jungla de beton le oferă adăpost.
‎În multe orașe,
‎vulpile roșii patrulează străzile ‎după lăsarea întunericului.
‎Prezența lor depinde ‎de o calitate canină fundamentală.
‎Totul are legătură cu ce se întâmplă
‎sub pământ.
‎O vulpe tocmai a fătat.
‎Fiecare câine sălbatic își începe viața ‎într-o vizuină, de obicei scobită de mamă.
‎E sigur aici,
‎așadar, puii se pot naște ‎mici și neajutorați.
‎Iar puiii abia fătați pot fi mulți.
‎Să producă lapte pentru șapte pui ‎o epuizează.
‎Dar ei trebuie hrăniți tot timpul.
‎Nu-și permite să-i lase ‎ca să se hrănească.
‎În spatele fiecărei vulpi grozave ‎se află un ‎Fantastic Mr. Fox.
‎El merge prin oraș și ia toată mâncarea ‎de care are ea nevoie.
‎Asta se întâmplă rar.
‎Nu multe mame mamifere ‎se pot baza pe tată.
‎Dar fiecare familie de câini sălbatici ‎are un tată devotat care o întreține.
‎Această loialitate e originea ‎legăturii dintre câini și oameni.
‎Înseamnă că mai mulți pui tind ‎să supraviețuiască.
‎Succesul genului ‎Canis ‎nu are legătură cu puterea fizică.
‎Se datorează parteneriatelor pe viață ‎dintre mamă și tată.
‎Devotamentul câinilor sălbatici africani ‎e testat la limită.
‎Cu 15 pui ‎și peste 20 de frați și surori mai mari,
‎e vital să vâneze cu succes.
‎Tata a simțit ceva.
‎Dar nu e pradă.
‎E un alt prădător.
‎Leii ucid câini sălbatici.
‎Puii sunt în pericol.
‎Ar fi inutil să lupte.
‎Mai bine o ademenesc ‎pe leoaică departe de bârlog.
‎Funcționează.
‎Dar acum știe unde e vizuina lor. ‎S-ar putea întoarce.
‎Câinii trebuie să riște.
‎Să mute puii chiar și acum, ‎în toiul zilei.
‎Au alte vizuini,
‎dar cea mai apropiată e la un kilometru.
‎Prea departe pentru picioarele ei slăbite.
‎E timpul ca frații ‎și surorile mai mari să se implice.
‎Mai în siguranță. Dar tot le e foame..
‎Șansele de supraviețuire scad ‎pe zi ce trece.
‎Câinii sunt surprinzător de vulnerabili.
‎Și, când cântărești mai puțin ‎decât un teckel în miniatură,
‎ești învinsul mereu.
‎Acest tată vulpe cu urechi de liliac ‎a fost lăsat să îngrijească cinci pui.
‎Cât dragostea vieții lui, mama lor,
‎e la vânătoare.
‎Ce ar putea merge prost?
‎Grădinița începe ca de obicei.
‎Îi freacă…
‎se ocupă de lecțiile de acasă.
‎Puii vor să exploreze.
‎Învață să-și folosească urechile.
‎Aud sunete cu 20 de decibeli ‎mai încet decât noi.
‎Chiar zgomotul pașilor termitelor ‎și gândacilor.
‎Incredibil, vulpile cu urechi de liliac ‎supraviețuiesc aproape total cu insecte.
‎Mama are nevoie de mii pe zi ‎ca să producă destul lapte pentru pui.
‎De asta e plecată ore în șir.
‎De asta tatăl rămâne lângă buncăr
‎și are grijă de pui.
‎Îi păzește cu viața lui.
‎Dar o furtună neobișnuită ‎ar putea însemna vești proaste.
‎Ploaia torențială e o problemă ‎pentru oricine are o casă sub pământ.
‎Tatăl și puii scapă ușor.
‎Dar a trebuit ca vecinii ‎să-și abandoneze vizuina.
‎În efortul lor de a evada,
‎cineva a fost lăsat în urmă.
‎Un pui pierdut nu va rezista mult.
‎Are nevoie de familie.
‎Tatăl și cei cinci pui sunt ‎cei mai apropiați.
‎Nu poate decât să ceară ajutor.
‎E un risc.
‎Câinii ucid adesea intruși.
‎Încet, puii se atașează de ea.
‎Și când tata se cuibărește lângă ea, ‎e un semn bun.
‎Mama se întoarce.
‎Și găsește o gură în plus de hrănit.
‎Dar nici nu clipește.
‎Puiul vagabond e probabil înrudit.
‎Chiar și așa, o astfel de adopție ‎a fost văzută rar..
‎Tații grijulii și familiile flexibile ‎depășesc cele mai grele momente.
‎Câinii sunt animale foarte sociale.
‎Iar cheia vieții lor de familie ‎e comunicarea sofisticată.
‎Urletele de lup ar trebui să intimideze.
‎TROMS ‎NORVEGIA
‎Anunță vecinii de la 16 km distanță ‎despre mărimea și puterea haitei.
‎E un steag acustic în pământ.
‎Un avertisment ‎să nu le încalce teritoriul.
‎În haită, sunt și mai expresivi.
‎O privire.
‎O încolăcire.
‎Peri care se ridică.
‎Lungimea cozii lor.
‎De fapt, fiecare mișcare pe care o fac ‎e parte dintr-un limbaj complex.
‎Unul pe care și câinii noștri îl înțeleg.
‎Dar aceasta e ‎cea mai severă familie canină.
‎Mai ales când vine vorba de cină.
‎Lupii mai în vârstă se hrănesc ‎mereu primii.
‎Un tânăr își face de cap…
‎câinele din vârf îl pune la locul lui.
‎Umilirea de sine e singura cale ‎de împăciuire.
‎Se crede că această ierarhie dură ‎a ajutat la punerea bazelor
‎cooperării cu oamenii.
‎Lupilor de rang jos adesea le e foame.
‎În vremuri de criză, ‎sunt alungați din haită.
‎Acum vreo 40.000 de ani,
‎un lup tânăr flămând s-a apropiat ‎de un grup de oameni
‎și a folosit ochii de cățeluș ‎pentru a obține de mâncare.
‎Lupii și-au dobândit locul ‎în familii umane timpurii.
‎Și în inimile noastre.
‎În mod incredibil, fiecare câine domestic ‎de la pudelul de jucărie la Marele danez,
‎descinde din lupul gri.
‎Dar relația noastră cu latura sălbatică ‎a familiei e complicată.
‎Basmele ne învață că sunt mari și răi.
‎Sau șireți și vicleni.
‎Chiar dacă împărtășesc loialitatea ‎și istețimea prietenilor noștri.
‎Peste tot în lume, câinii, ‎lupii mai ales, au fost persecutați,
‎alungați din teritoriile lor vaste ‎din trecut.
‎Dar sunt rezistenți.
‎Dacă primesc o șansă și spațiu,
‎câinii își revin..
‎BRISTOL ‎ANGLIA
‎Și unii au un succes de neegalat ‎în lumea noastră modernă.
‎DOAR CÂINI ÎNSOȚITORI ‎PRIMIȚI ÎN GRĂDINA ACEASTA
‎Mulțumită muncii asidue a mamei și tatei,
‎un pui de vulpe roșie ‎e gata să înfrunte lumea.
‎Are cinci luni, ‎învață să se descurce singură.
‎Un frate poate fi un prieten pe viață.
‎Un partener de vânătoare.
‎FĂRĂ CÂINI ‎MAI PUȚIN CÂINI ÎNSOȚITORI
‎Cât colindă străzile, ar face bine ‎să se uite și să învețe de la mamă.
‎A descoperit o sursă de hrană regulată.
‎Hrănirea animalelor sălbatice ‎poate aduce probleme.
‎Dar poate e începutul unei noi relații
‎între noi și câinii sălbatici.
‎Ca acum mii de ani cu lupii.
‎Deocamdată, puiul află
‎că prin mâncarea pe care o dăm ‎sau o aruncăm,
‎oamenii sunt esențiali ‎pentru supraviețuirea ei.
‎Adaptabile și oportuniste,
‎vulpile roșii s-au răspândit ‎în 83 de țări.
‎Cinci continente.
‎Au luat lupilor locul de cel mai răspândit ‎carnivor de pe Pământ.
‎Dar nu toți se descurcă așa de bine.
‎Pierderea habitatului, vânătoarea și boala
‎înseamnă că supraviețuiesc ‎până la 7.000 de câini sălbatici africani.
‎Iar viitorul familiei acesteia ‎atârnă de un fir.
‎Trebuie să găsească mâncare.
‎În savană , ‎sunt multe locuri de ascuns prădătorii.
‎Haita trebuie să schimbe strategia.
‎Să profite de echipa lor.
‎S-au împărțit câte doi și trei ‎ca să încerce să fugărească impala.
‎Tatăl închide cercul.
‎Dar are nevoie de ceilalți ‎să termine treaba.
‎În sfârșit, succes.
‎Taie impala în bucăți mari ‎și le devorează.
‎Trebuie să fie rapizi.
‎Când alți prădători află despre moarte…
‎trebuie să-și abandoneze premiul.
‎Încă o dată, pleacă spre casă.
‎Dar de data asta, ‎nu se întorc cu mâna goală.
‎Unii cară o treime ‎din greutatea corpului în carne măcelărită
‎depozitată în stomac.
‎Acest nivel de entuziasm ‎înseamnă doar un lucru.
‎Spre deosebire de lupi, ‎aici nu există ordine.
‎Puiii și îngrijitorii primesc ‎partea lor corectă.
‎Azi e o zi de bucurie.
‎Iar viitorul acestor pui e mai sigur.
‎La câinii sălbatici africani, ‎supraviețuirea e o echipă curajoasă.
‎Dar, fie el vânător în haită ‎sau singuratic,
‎toate depind de puterea ‎loialității nesăbuite a mamei și tatei.
‎De asta câinii au atât succes.
‎Și de ce au ‎un loc atât de special în inimile noastre.
‎Subtitrarea: Constantin Ursachi