A NETFLIX SOROZATA
ALICE BARLANGJA KOPOGJ!
A halottak halottak, nem hiszem, hogy lenéznek ránk fentről,
ezért nem értem a temetéseket.
Csak kiakasztanak.
Hé! Mutass némi tiszteletet!
Nem vita kérdése.
Csak erre jók. A pap nyomja unott hangon…
Az Úr az én pásztorom, csendes vizekhez terelget engem,
és szétuntatja az agyamat.
Bele kell fojtanod a bánatodat ebbe a szófosásba,
míg le nem kaparod az arcod.
Amikor négy órával később kijössz,
már sírni sincs erőd.
Nekem máris gombóc van a torkomban.
- Hűha! - Nem vicc!
Hát az szart sem ér.
Ennél több erőfeszítés kell.
Két korsót kell megtöltened könnyel és takonnyal.
Fél órán át kell keverned,
hogy szép habos legyen,
különben leülepszik a takony.
Tényleg belekkel és testnedvekkel kell foglalkoznunk?
Persze! Muszáj!
Mindent ki kell adnod.
Így szabadulsz meg a bánattól.
Mit is jelent a „katarzis” szó? Megtisztulás. Mint mikor turházol.
Görög szó, latinul is létezik.
Ki a faszt érdekel?
Ha két ősi civilizáció szerint
a testnedvektől való megszabadulás katartikus,
ki vagy te, hogy ezt megkérdőjelezd?
Elgondolkodom a papokon, a turhán és a katarzison,
és rájövök, hogy ennek nem sok köze van a mai programunkhoz.
Ez egy sportcsarnok, nem templom.
Egy bokszring van az oltár helyén.
Azért vagyunk itt,
mert Alice megszállottja volt a boksznak,
de szerintem nem elég ünnepélyes helyszín ahhoz,
hogy itt bármi könnyfakasztót prédikáljanak.
Szerinted ez megfelelő hely az emberek megríkatásához?
A pénztárcám tuti sír
a vonatjegy kiperkálása után.
Nem azért mész el egy temetésre, hogy sírj.
Sarah-nak igaza volt.
Más okból is elmész egy temetésre.
Azaz bizonyos temetésekre.
Hogy választ találj.
Arra, amire kedd óta keressük a választ,
amikor elkezdődtek a telefonhívások.
Mit mondj? Milyen szavakkal?
Hogyan válaszolj, ha kérdeznek?
Nem fagyizunk?
Baszki, ez egy temetés!
Azt mondtam, fagyizzunk, nem azt, hogy verjük ki.
Ez miért bunkóság? Alice laktózérzékeny?
A kérdés nem ez volt. Hanem ennél sokkal mélyebb…
BAJNOKSÁG
…miért tette?
Biztos megvolt az oka. Azért eszel, mert éhes vagy.
Azért vagy éhes, mert nem ebédeltél.
Mindig van ok, magyarázat…
Talán valakinek a hibája.
Az emberek okkal lesznek öngyilkosok.
Neki is biztos volt rá oka.
Sajnálom, hogy tőlem kell hallanod, de nincs egyszerű válasz.
Íme, az igazság:
soha nincs egyértelmű ok, ami miatt valaki öngyilkos lesz,
ez baromság.
Vagy kényelmes hazugság.
Az életben kétféle szitu van. Egy viskóban dekkolsz,
vadászik rád az ISIS, és nincs több töltényed.
Ilyenkor persze felrobbantod magad, nincs más megoldás.
Bármely más helyzetben viszont nincs olyan,
hogy valaki egyszerű okokból öli meg önmagát.
Nincs olyan, hogy „A dolog a B-hez vezet”.
Többnyire okok szövevénye vezet ide,
amit az ember maga sem ért,
nemhogy mások.
Hogy érted?
Hogyhogy nincs válasz, ami segít abban,
hogy ne kattanjunk meg?
Abszurd, hogy nem értjük egy olyan ember motivációit,
aki közénk tartozott!
A barátja voltál!
Én is közel álltam hozzá.
Persze hülyék voltunk,
hajkurásztuk egymást, és sose léptünk.
De közel voltunk.
Ő hajkurászott téged, te meg elmenekültél.
Sarah, mit tudsz te erről?
Jó, talán nem cselekedtem túl gyorsan,
de ő sem tett semmit.
Nem gond. Tisztelem a döntését.
Az első lépés nagyon kockázatos.
Ezért egyikünk sem tette meg.
Ezt komolyan mondod?
Hatszázszor próbálkozott!
- Micsoda? - A kurva életbe!
Folyton hívott cigizni,
de te mindig azt mondtad, hogy nem cigizel.
Megkért, hogy írj neki egy történetet,
mert remélte, hogy attól megnyílsz,
és te elküldted neki azt a rémes mesét
arról a bunkó srácról.
Mikor eljött Rómából,
egész nap próbált hívni téged, mert mindezt el akarta mondani,
mielőtt visszaköltözött, de te két hétre eltűntél!
Ne mesélj be magadnak ekkora faszságokat!
Padlón vagyok. Nincsenek szavaim.
Próbálom mindezt értelmezni,
de atomrobbanás van az agyamban.
Ugye milyen para,
amikor nézed a saját életedet, és nem ismersz magadra?
Mindig úgy láttad, mint egy bugyuta, romantikus Hugh Grant-filmet,
amiben két döntésképtelen ember vég nélkül flörtöl egymással.
De most…
csak egy seggfejet látsz, aki 20 éve sunyít, mint egy angolna,
rettegve a felelősségtől.
Nem érzem a lábam, kezdek szorongani.
És még én játszottam a nyomozót,
okokat és motivációt kerestem!
De én vagyok a gyilkos,
aki elmegy az áldozata temetésére.
Tudom, hogy nem én öltem meg,
de nem hagy nyugodni a gondolat, hogy talán adhattam volna neki
valami okot, hogy maradjon…
Az apja beszédet mond.
Alice érzékeny teremtés volt,
aki azonosult a körülötte lévők szenvedésével.
Nem akart átgázolni másokon,
nem akart senkit sehonnan kitúrni
vagy kihasználni.
Talán ezért sem tudta megtalálni azt a helyet ebben a világban,
amit megígértek neki.
Legalábbis amit mi ígértünk neki, mert hittünk benne.
Alice dolgozni akart, hasznossá akarta tenni magát.
Összetört, amikor el kellett hagynia Rómát,
mert nem tudta fenntartani magát, és vissza kellett költöznie hozzánk.
Szenvedett amiatt, hogy nem volt független.
De Alice ennél sokkal több volt.
Több volt, mint a fájdalma.
Alice tele volt lelkesedéssel.
Gyerekek mellett önkénteskedett,
és az elmúlt években felfedezte a bokszot.
Én elleneztem. Nem értettem, miért a boksz.
Nem akartam, hogy a lányomat arcon üssék.
Azt mondta, hogy az életben mindannyiunkat arcon ütnek,
és meg akarta tanulni, hogy kell mindezt állni, és visszavágni.
Inkább hegekkel teli arccal akart megöregedni,
mint egy porcelánbaba sértetlen arcával.
A boksz volt a mentőöve, legalábbis amíg tartott.
A lányunk nem áldozat volt.
Harcos volt, mint az egész családunk.
Sokat szenvedett.
De több volt a szenvedésénél.
Az élete ennél sokkal több volt.
Tudom, megindító szavak, de baszki!
Nem tudom kiverni a fejemből, hogy minden az én hibám,
Jézus keresztre feszítésétől az ikertornyokig.
Sarah szavai visszhangoznak a fejemben.
És azt akarom mondani…
Ez baromság! Te találtad ki!
De magamat sem tudom meggyőzni.
De most komolyan, légy már őszinte magaddal!
Még egy jezsuita sem mondana ilyen baromságot.
Ki kell mennem levegőzni.
Talán Alice most is itt lehetne.
Talán ha felvállaltam volna ezt a kapcsolatot,
nem állt volna le azzal a fasszal.
Talán ha bátrabb lettem volna,
ha az lettem volna,
aki okot ad arra, hogy maradjon…
Abbahagynád?
Állj le, baszd meg!
Pont, mint amikor kissrác voltál!
Azt hiszed, hatalmad van élet és halál fölött.
Azt mondtad, Alice arra várt, hogy lépjek,
jó, hogy bűntudatom van!
De senki nem lesz öngyilkos azért, mert nem dugtad meg!
Csak közöltem a tényeket,
és te bűnösnek érzed magad, mert önző vagy,
és azt hiszed, minden rólad szól. Hát nem!
Azért nem kell seggfejnek lenni.
A barátja voltál.
Talán volt idő, amikor dugni akart veled,
máskor meg csak fagyizni a kanapén.
Időnként megnevettetted, néha feldühítetted.
Az emberek ilyenek.
Nem rajtad múlt, hogy él vagy hal.
Ez az ő döntése volt.
Legalább ezt meghagynád neki?
Egy pont Sarah-nak.
Az önrendelkezés fontos.
Úgy érzem magam, mint egy önző fasz,
és szégyellem a saját gondolataimat.
Zavarodottság, szégyen, kétségek. Témát váltok,
hogy Sarah ne lássa, hogy kivagyok.
Akkor minek jöttünk ide?
Nem tudunk sírni. Nincs válasz.
Kirándulhattunk volna közelebbi helyre is.
Azért, hogy pontot tegyünk valaminek a végére.
Egy szúrt sebet összevarrhatnak,
de attól még fáj.
Viszont megszűnik a vérzés, és kialakul a heg.
Egy patológiai magyarázat.
Nem értem, azért utaztam 600 kilométert, hogy sebet kapjak?
De nincs erőm visszavágni.
Alice próbálkozásaira gondolok, amiket 20 év alatt nem vettem észre.
Te tudtad, hogy bejövök Alicének?
Igen.
Hogy érted? Ki mondta?
Ő.
Aznap, amikor nem vetted fel, felhívott, és lógtunk.
Mi a faszt csináltatok?
Fagyiztunk.
És mit mondott?
Sok mindent. Négy órán át dumált.
Kieresztette a gőzt.
Mondtam, hogy engem is leszarsz,
de azért haverok vagyunk.
Ezt miért nem mondtad el?
Eltelt két év. És most megölte magát.
Fel kellett volna venned a telefont. Nem vagyok a titkárnőd.
Szóval csak én nem tudtam semmit.
Azt sem tudtad, hogy kavartunk, amikor bemutattalak neki.
Mi? Alice is leszbikus volt?
Félig. Nem eléggé. De én rugalmas vagyok.
Ezt hogy érted?
Miattam mentetek szét?
Azt mondod, hogy tönkretettem…
Ne kezdd megint ezt a szart!
Azért mondom ezt, mert az emberek bonyolultak.
Vannak rejtett oldalaik,
és olyan dolgok motiválják őket,
amiket kívülről nem látunk.
Nagyon kis részét látjuk annak, amilyenek kívül és belül.
És egyedül kevesek vagyunk.
Fűszálak vagyunk, emlékszel?
Összezavarodtam. Önző seggfejnek érzem magam.
Tudom, hogy a fűszálelmélet igaz,
de már nem hat rám olyan megnyugtatóan, mint 30 évvel ezelőtt.
Körülnézek, és úgy érzem,
inkább ócska rongyok vagyunk.
Régi, koszlott rongyok,
akár a saját életünk.
Hülyék is vagyunk,
mert másokhoz hasonlítjuk magunkat,
akiknek az élete tökéletesen van kivágva és elrendezve,
de talán csak azért, mert messziről látjuk őket.
És bámuljuk ezeket a béna papírfecniket…
amik nem olyan alakúak, mint amilyenre terveztük őket.
Ha Szent Péter megjelenne,
és megkérdezné, milyen alakú a körülöttem lévők élete…
Szent Péternek elbaszott kérdései vannak.
SZÓBELI VIZSGA MA
Azt mondanám…
Itt van annak a lánynak az alakja, aki tanár akart lenni,
erről álmodott, ilyen alakúra vágta a papírt.
De most kicsúszik az élete az ujjai közül,
naphosszat egy szaros külvárosi irodában rohad,
és olyanoknak hord kávét, akik a nevét se tudják.
Vagy a srác alakja, aki bizonytalanul él, Damoklész kardjával a feje fölött.
És ha van nála otthon áram,
az azért van, mert jó volt a lapjárás,
vagy mert a többi játékos szar volt.
Talán azt mondanám Szent Péternek…
Petyó! Nem tudom, megy-e még ez a harc,
vagy ez van, és rájöttünk,
hogy lehet élni ezekkel a szar formákkal,
elfogadva, hogy sose leszünk
nyugodt és rendes emberek.
De mindig összebújhatunk a tűz körül,
és emlékezhetünk arra, hogy végső soron
a papír melegen tart.
És ez néha elég.
Néha nem.
Ti jöttetek Rómából?
Alice anyja kérte, hogy gyertek vissza. Mutatna valamit.
Nem tudjuk, hogy Alice mit kívánt volna egy ilyen napra.
De tudjuk, milyen büszke volt a gyerekeire,
és hogy ők milyen büszkék voltak őrá.
Ezért szeretjük néha meghallgatni a hangjukat.
Gyertek, gyerekek!
Alice, meséld el a herceg történetét!
Hát jó, ha csendben maradtok.
A történet Zetáról szól, aki nem akarja, hogy eljöjjön a reggel,
mert előző este azt mondta az anyukája:
„Holnap venned kell tejet.”
És ki ólálkodik mindig a bolt körül?
A Bunkó herceg!
Így van! A Bunkó herceg!
Mindenki tudja, hogy veszélyes alak.
Ezért senki sem akar a boltba menni.
Zeta barátnője, Veruska azt mondja neki…
Ha meghalsz, enyém lehet a nyuszid?
- Másnap reggel Zeta… - Milyen szép történet!
…nem találkozik senkivel.
Talán a herceg beteg.
De megjelenik egy árnyék, hosszú lábakkal.
- Nem megyünk fagyizni? - A herceg!
A herceg!
Kurtafarkú, a macska eliszkol, hogy ne rúgja fel.
Zeta elindul a másik oldalra, de már késő. És mi történt?
Felrúgta!
Igen, megtörtént.
Eldőlt, mint egy zsák krumpli. Mindenki látta.
Fájt neki?
Kicsit, de jobban lett.
Vérzett a térde?
Kicsit, de másnapra behegesedett.
Alice, mikor múlik el a heg?
A heg sosem múlik el.
Olyan, mint egy kitüntetés. Senki sem veheti el tőled.
Így aztán mikor Zeta felnő, és már nem fél a hercegtől,
emlékezni fog rá, mennyi kalandja volt,
hogy hányszor elesett, de mindig felállt.
Miért nem gyógyul be a heg?
Mert a hegek ilyenek.
Nem moshatod le őket, mint a matricatetkót.
Ez ijesztő, de nagyszerű dolog.
Ilyen az élet.
HA BENNED VAGY ISMERŐSÖDBEN FELMERÜL AZ ÖNGYILKOSSÁG GONDOLATA,
AZ ALÁBBI WEBOLDAL SEGÍTHET A KRÍZIS KEZELÉSÉBEN:
www.wannatalkaboutit.com
Én kimegyek sétálni.
Fegyverszünet.
Csak mára, oké?
Igen, megtörtént. Eldőlt…
Oké.
Seggfej!
- És a fegyverszünet? - Az csak most kezdődik.
A feliratot fordította: Büki Gabriella