NETFLIX-SARJA
Kuolleet ovat kuolleita. Eivät he tarkkaile meitä ylhäältä,
joten en tajua hautajaisia.
Ne ovat rasittavia.
Hei! Vähän kunnioitusta.
En ole väittelynhaluinen.
Sitä ne ovat. Pappi käy läpi kaikki jutut.
Herra on paimeneni. Hän johtaa minut vetten ääreen.
Ja olen äärettömän tylsistynyt.
Hänen tehtävänsä on auttaa hukuttamaan surut, kunnes korvat vuotavat verta.
Neljä tuntia myöhemmin sitä on kuiva ja kyllästynyt itkemään.
Tunnen jo palan kurkussa.
Vau. -Tarkoitan sitä!
Palasta kurkussa ei ole hyötyä!
Päästä kaikki valloilleen.
Täytä kaksi kannua kyynelillä ja räällä. Niitä sekoitetaan puoli tuntia,
kunnes ne vaahtoavat, muuten lima jähmettyy pohjalle.
Pitääkö meidän keskittyä suolistoon ja ruumiinnesteisiin?
Kyllä, pitää!
Sinun on saatava kaikki ulos.
Niin pääsee eroon surusta.
Oletko huomannut, miten samanlaisia "katarsis" ja "katolinen" ovat?
Latinan sana "katolinen" tulee kreikasta. -Ketä kiinnostaa?
Kaksi suurta antiikin sivilisaatiota keksi saman idean.
Kuka sinä olet kyseenalaistamaan sitä?
Mietin pappeja, kyyneleitä ja katarsista -
ja tajuan, ettei se liity siihen, miksi olemme täällä.
Tämä on urheilukeskus, ei kirkko.
Alttarin tilalla on nyrkkeilykehä.
Olemme täällä, koska Alicella oli pakkomielle nyrkkeilystä,
mutta paikka ei minusta ole tarpeeksi juhlallinen -
pappien puheille, joiden pitäisi itkettää.
Onko tämä oikea paikka ihmisten itkemiselle?
Minun täytyy itkeä, koska ostin 300 euron junalipun.
Ei hautajaisiin mennä, jotta voi itkeä.
Sarah oli tietysti oikeassa. Hautajaisilla on toinenkin syy.
Tai joillakin hautajaisilla. Sitä etsii vastausta.
Olemme etsineet sellaista tiistaista asti, kun puheluita alkoi tulla.
Sitä ei tiedä, mitä sanoja käyttäisi, miten vastaisi kysymyksiin…
Haetaanko jätskit? -Hei! Nämä ovat hautajaiset!
Ehdotin jäätelöä, en itsemme koskettelua!
Onko se epäkunnioittavaa? Onko Alice laktoosi-intolerantti?
Kysymys ei ollut se. Se oli syvempi.
Miksi hän teki sen?
Siihen oli varmasti syy. Kun on nälkä, syödään.
Nälkä tulee, jos skippaa lounaan.
Siihen on syitä, selityksiä.
Sen on oltava jonkun syy.
Ihmisillä on oltava syy tappaa itsensä.
Hänellä oli varmasti syy.
Anteeksi, mutta ei ole yksinkertaista vastausta.
Arvaa mitä?
Ei ole olemassa yhtä selvää syytä, joka johtaa itsemurhaan.
Se on paskapuhetta.
Tai kätevä valhe.
Oikeassa elämässä, ellei piileksi majassa, ammukset loppuvat ja ISIS jahtaa…
Siinä tapauksessa voi räjäyttää itsensä. Ei ole vaihtoehtoa.
Muissa tilanteissa en ole tuntenut ketään,
joka tappaisi itsensä yhdestä syystä.
Selkeää syy-seuraussuhdetta ei ole.
Se on valtava syiden sekamelska,
joista se henkilö ei ota selvää saati sitten muut ihmiset.
Mitä tarkoitat?
Miten ei ole vastausta, joka auttaa meitä pysymään järjissämme?
On järjetöntä, ettemme ymmärrä syytä, koska se liittyy meihin.
Olit hänen ystävänsä! Minäkin olin hänelle läheinen.
Tietysti olimme molemmat hulluja ja jahtasimme toisiamme turhaan.
Mutta olimme läheisiä.
Hän jahtasi sinua, ja sinä pakenit.
Ensinnäkin. Mitä tiedät?
Toiseksi. En ehkä hypännyt hänen kimppuunsa,
mutta ei hänkään antanut vihjeitä.
En kritisoi. Kunnioitan sitä.
Ensimmäinen siirto on riskialtis.
Siksi emme kumpikaan tehneet sitä.
Oletko tosissasi?
Hän yritti satoja kertoja!
Mitä? -Voi helvetti sentään!
Hän pyysi sinua tupakalle, ja sinä sanoit: "En polta."
Hän pyysi kirjoittamaan hänelle tarinan, koska toivoi sinun avautuvan,
ja lähetit masentavan tarinan sekoilevasta pojasta.
Ennen Roomasta lähtöä hän yritti soittaa sinulle koko päivän.
Hän halusi kertoa tämän ennen paluutaan, mutta katosit kahdeksi viikoksi!
Itselleen voi puhua rajallisen määrän paskaa!
Olen tyrmätty. Minulla ei ole sanoja.
Yritän ymmärtää nämä tosiasiat,
mutta on kuin päässäni olisi räjähtänyt V-pommi.
On pelottavaa katsoa omaa elämäänsä ja olla tunnistamatta itseään.
Näit elämän aina höpsönä romanttisena komediana,
jossa on Hugh Grant ja kaksi jahkailevaa henkilöä,
jotka flirttailevat pitkään.
Mutta nyt näen idiootin, joka kiemurteli pois 20 vuotta -
ottamatta tippaakaan vastuuta.
En tunne jalkojani. Ahdistus lamauttaa.
Leikin etsivää,
etsin syitä ja yritin löytää motiivia.
Mutta olenkin sarjamurhaaja, joka menee uhrinsa hautajaisiin.
Tiedän, etten tappanut häntä, mutta ehkä olisin voinut olla syy jäädä.
Olisin voinut antaa hänelle jotain…
Hänen isänsä puhuu.
MUSTELMAT JA HIKI KERTOVAT TARINAMME
Alice oli niin herkkä tyttö.
Hän sisäisti kaiken tuskan, jonka näki ympärillään.
Hän ei halunnut käyttää hyväkseen läheisiään.
Hän ei halunnut elää niin.
Ehkä siksi hän ei löytänyt maailmasta sitä paikkaa,
joka hänelle oli luvattu.
Jonka me olimme hänelle luvanneet, koska uskoimme siihen.
Alice halusi tehdä töitä ja olla hyödyksi.
Hän tunsi hävinneensä lähtiessään Roomasta,
koska ei voinut maksaa vuokraa ja joutui muuttamaan luoksemme.
Hän kärsi itsenäisyyden puutteesta.
Mutta Alice oli paljon muutakin.
Hän oli enemmän kuin tuskansa. Alice oli täynnä innostusta.
Hän teki vapaaehtoistyötä lasten kanssa ja löysi lopussa nyrkkeilyn ilon.
Vastustin sitä. En ymmärtänyt, että miksi nyrkkeilyä.
En halunnut, että tytärtäni lyödään kasvoihin.
Hän sanoi, että elämässä meitä lyödään joka tapauksessa,
ja hän halusi oppia ottamaan iskuja ja pistämään hanttiin.
Hän halusi ennemmin vanheta arpisin kasvoin -
kuin näyttää nukelta, joka ei vanhentunut.
Nyrkkeily oli hänen henkireikänsä. Jonkin aikaa.
Tyttäremme ei ollut uhri.
Hän oli taistelija, kuten koko perheemme.
Hän kärsi paljon.
Mutta hän oli enemmänkin kuin se.
Hänen elämänsä oli enemmän kuin se.
Niin liikuttavia sanoja, mutta paskat. Pääni on jumissa tässä asennossa:
"Kaikki on syytäni Jeesuksen kuolemasta syyskuun 11. päivään."
Sarahin sanat toistuvat päässäni.
Haluaisin sanoa:
"Tuo on paskapuhetta! Keksit kaiken!"
Mutta en voi edes vakuuttaa itseäni.
No niin, ole tunteellisesti rehellinen edes minimimäärän verran.
Edes jesuiitta ei pystyisi tuohon.
Tarvitsen happea. Mietin, että Alice olisi voinut olla täällä.
Ehkä jos olisin ottanut ohjat, hän ei olisi tavannut sitä kusipäätä.
Jos olisin ollut hieman rohkeampi, olisinko ollut se henkilö,
joka antaa syyn jäädä…
Voisitko lopettaa tuon?
Turpa kiinni!
Ihan kuin pienenä,
kun luulee olevansa kaikkivoipa.
Sanoit Alicen odottavan minulta jotain. Tietenkin tunnen syyllisyyttä!
En sanonut, että hän tappoi itsensä, koska et pannut häntä!
Kerroin faktat, ja tunnet syyllisyyttä, koska olet itsekäs -
ja haluat varastaa show'n. Tämä ei ole sinun elokuvasi!
Ei tarvitse olla kusipää.
Olit hänen ystävänsä.
Ehkä hän halusikin joskus panna kanssasi ja sitten syödä jätskiä yhdessä.
Joskus nauratit häntä ja joskus suututit. Sellaisia ihmiset ovat.
Et voinut päättää, elääkö vai kuoleeko hän.
Se oli hänen valintansa. Voimmeko jättää asian siihen?
Okei, Sarah voittaa tämän.
Uskon itsemääräämisoikeuteen.
Nyt tunnen olevani itsekäs ääliö ja häpeän omia ajatuksiani.
Hämmennys, häpeä, epäröinti. Vaihdan aihetta,
jotta Sarah ei tajua, kuinka eksynyt olen.
Miksi helvetissä sitten tulimme?
Emme saa itkeä. Vastauksia ei ole.
Olisimme voineet lähteä jonnekin lähemmäs.
Meidän piti tulla tänne, pistää tälle piste.
Kun saa puukosta ja haava tikataan, se ei vie kipua pois,
mutta verenvuoto loppuu ja kudos alkaa arpeutua.
Anatomopatologinen vertaus.
En ymmärrä, miksi pitäisi matkata 650 km saadakseni arven,
mutta minulla ei ole voimia vastata.
Käyn yhä läpi Alicen jokaista liikettä, jota en ole huomannut 20 vuodessa.
Tiesitkö, että Alice tavallaan piti minusta?
Kyllä.
Miten niin? Kuka kertoi?
Hän kertoi.
Silloin, kun et vastannut, hän soitti ja hengasimme.
Mitä vittua sinä teit?
Kävimme jätskillä.
Mitä hän sanoi?
Paljonkin. Hän puhui neljä tuntia. Hänen piti purkaa tunteita.
Sanoin, että olet aasi ja sivuutat minutkin, mutta olemme ystäviä.
Mikset kertonut? Siitä on kaksi vuotta, ja nyt hän tappoi itsensä.
Olisit vastannut puhelimeen! En ole apulaisesi.
Olin ainoa, joka ei tajunnut mistään mitään.
Et edes tiennyt, että meillä oli juttua, kun esittelin hänet.
Mitä? Oliko Alicekin lesbo?
Puoliksi. Ei tarpeeksi. Mutta olen joustava.
Mitä tarkoitat?
Riitelittekö takiani?
Tarkoitatko, että pilasin juttusi…
Älä aloita taas tuota paskan puhumista! Kerron, koska ihmiset ovat monimutkaisia.
Heillä on salaisia puolia, käyttäytymistä, joka johtuu syistä,
joita ei näe ulkopuolelta.
Näemme hyvin pienen osan siitä, keitä he ovat sisältä ja ulkoa.
Ja voimme tehdä hyvin vähän.
Olemme ruohonkorsia, muistatko?
Olen hämmentynyt. Tunnen olevani itsekäs ääliö.
Tiedän, että ruohonkorsijuttu on totta,
mutta se ei ole yhtä rauhoittavaa kuin 30 vuotta sitten.
Katson ympärilleni,
ja minusta näytämme enemmän vanhoilta räteiltä.
Vanhoilta, ohuilta räteiltä,
kuten omat elämämmekin.
Ja olemme typeriä,
koska vertaamme elämiämme muiden elämiin,
jotka vaikuttavat täydellisesti leikatuilta ja siisteiltä,
mutta ehkä siksi, että näemme ne kaukaa,
ja tuijotamme näitä turhia paperinpaloja,
jotka eivät ole sen muotoisia kuin luulimme.
Jos Pyhä Pietari ilmestyisi ja kysyisi ihmisten elämän muodoista…
Oletan, että hän kysyisi vinksahtaneita kysymyksiä.
SUULLINEN TESTI
Sanoisin:
"Muoto on naisen, joka halusi opettajaksi,
vietti elämänsä jahdaten unelmaa ja leikkasi viivaa pitkin.
Nyt hänen elämänsä sulaa hänen käsissään,
päivästä toiseen toimistossa kaupungin laidalla,
kun hän tuo kahvia ihmisille, jotka eivät tunne häntä.
Muoto on miehen, joka on aina reunalla,
Damokleen miekka pään päällä.
Ja jos hänellä on sähköä, se johtuu siitä, että hänellä oli hyvä käsi pokerissa,
koska muut ovat paskoja.
Ehkä sanoisin Pyhälle Pietarille:
"En tiedä, jatkuuko tämä taistelu tai jos mikä on tehty, on tehty,
ja keksimme, että huonollakin muodolla pärjää,
jos hyväksymme sen, ettemme pelaa siistissä tiimissä.
Voimme silti kokoontua tulen ympärille ja muistaa, että lopulta -
paperi voi silti pitää meidät lämpimänä.
Ja joskus se riittää.
Ja joskus ei.
Oletteko Roomasta?
Alicen äiti pyytää sisälle. Saatatte pitää yhdestä jutusta.
Emme tiedä, mitä Alice olisi halunnut, että tänään tapahtuisi.
Mutta tiedämme, kuinka ylpeä hän oli lapsistaan -
ja miten ylpeitä he olivat hänestä.
Siksi haluamme vielä kuunnella heidän ääniään.
Tulkaa, lapset!
Alice, kerro tarina prinssistä!
Kerron kyllä, jos olette hiljaa.
Tämä on tarina Zetasta, pojasta, joka ei halunnut aamun tulevan,
koska edellisenä iltana äiti sanoi hänelle:
"Huomenna menemme ostamaan maitoa."
Ja kuka onkaan aina kaupalla?
Kamppaajaprinssi!
Juuri niin! Kamppaajaprinssi!
Kaikki tietävät, että hän on vaarallinen.
Kukaan ei halua mennä kauppaan.
Zetan tyttöystävä Veruska sanoo:
"Jos kuolet, saanko jäniksesi?"
Seuraavana aamuna… -Hieno tarina.
…Zeta ei näe ketään.
Ehkä prinssi on kipeä.
Ei, yhtäkkiä ilmestyy varjo, jolla on pitkät jalat.
Haetaanko jätskit? -Se on prinssi!
Prinssi!
Puolihäntäkissa juoksee pois, koska ei halua, että joku kompastuu.
Zeta yrittää ylittää tien, mutta ei voi. Mitä tapahtuu?
Hänet kampataan!
Se tapahtui.
Hän kaatuu kuin perunasäkki. Kaikki näkevät sen.
Onko hän loukkaantunut?
Vähän, mutta se paranee.
Vuotaako polvesta verta?
Vähän, mutta seuraavana päivänä siinä on jo arpi.
Alice, milloin arpi paranee?
Arpi ei parane koskaan.
Se on kuin mitali, jota kukaan ei voi viedä.
Joten kun Zeta on aikuinen eikä pelkää enää prinssiä,
hän muistaa kokeneensa niin paljon seikkailuja,
että kaatuu ja nousee taas ylös.
Miksei arpi parane?
Koska se on arpi.
Sitä ei voi vain pestä pois.
Se on pelottava, mutta myös hyvä asia.
Se on elämää.
JOS SINÄ TAI YSTÄVÄSI KAMPPAILETTE ITSETUHOISTEN AJATUSTEN KANSSA,
APUA SAA OSOITTEESTA WWW.WANNATALKABOUTIT.COM
Menen kävelylle.
Aselepo.
Vain täksi päiväksi, jooko?
Se tapahtui.
Joo.
Ääliö.
Entä aselepo? -Se alkaa nyt.
Tekstitys: Eveliina Paranko