Готово. За скільки я впорався?
Це було дуже швидко.
Гаразд.
Час змастити петлі на головних дверях, чи не так?
-Засікай час. -І руш!
Так, я навіть не користуюся секундоміром.
А він непогано ворушиться після тієї аварії.
Ти про те, як збила його на велику?
Боже, ти все життя це згадуватимеш?
Це було два дні тому. У нього досі на стегні сліди від шин.
Ого, оце так хлюща зарядила.
Ця злива ніколи не скінчиться.
Я мала сьогодні роздати наш мотлох, а тепер зась.
Церква не проти мокрих речей.
Я віддала коробку старих бра в карамелі, і вони були в захваті.
Ні. Просто в дощ Ред нікуди не піде з дому,
а він ніколи не дає викидати речі.
Якщо у 1975 році він заплатив 4 $ за відкривачку, її з ним і поховають.
Мого дядька поховали в шоломі «Пекерс»,
та лиш тому, що не змогли його зняти.
-Чули, як відчинилися двері? -Ні.
Отож.
Адже в нас найтихіші петлі на районі.
І Ковальські може тепер викусити!
То що ще треба полагодити?
Реде, а допоможи-но мені.
Діти все літо громлять мій будинок.
Там роботи на кілька годин.
А це чудова ідея.
Так. Недавно у дверей відвалилася ручка,
тому в ту кімнату ми не заходимо.
Чорт. У нас же там була рибка.
Реде, ти ж любиш змивати мертвих рибок.
Нехай полагодить унітаз. Коли змиваєш, він видає такий звук.
Веди мене туди.
Дякую.
Вибачте, що ви мусите бачити бридкий засос, залишений Джеєм.
Мені так соромно.
Леє, там буквально нічого немає.
Ні. Нахилися ближче. Яка ж це гидота.
Вона думає, ми влаштуємо феєрверки, але не дочекається.
Я досі звикаю, що у вас із Джеєм усе офіційно.
Це так само, коли я дізналася, що в собак місячні.
Я ще подумала: «Га?»
Та раз ти думаєш, ніби маєш засос,
значить, рот Джея був на твоїй шиї.
-То щось відбувається? -Щось відбувається.
Учора я отримала оцього здорованя,
коли ми зажималися на кріслі під ковдрою.
Зрозуміло.
-То ти його торкалася? -Чого торкалася?
Якщо питаєш — не торкалася.
О, його?
-Нащо таке питати? -Не знаю.
Та ковдра плюс крісло-мішок зазвичай дорівнюють доторкам.
Це проста секс-математика.
Я не знала, що одне означає інше.
Усе щось означає, Леє.
Не забивай їй баки.
Леє, тут немає правил. Не дай їм себе задурити.
Дякую, Ґвен.
І проясню: я того не торкатимуся. Чи, думаєте, він думає, що я торкатимуся?
Чого торкатимешся?
Неба нашими мріями.
Ось тому я і ненавиджу дощ.
Просто закрий.
Кльова порада.
1, 2, 3, 4…
Наше місце туси те саме
І щотижня щось трапляється з нами
Що ще робити? Лиш ляси з тобою точити
У нас усе кльово
ШОУ 90-Х
Привіт, Вісконсине!
Через тебе я обдумую все, що ми робили з Джеєм.
От учора ми ділили один пудинг. Що це значить?
-Однією ложкою чи двома? -Однією.
Може, ти вагітна.
Хто хоче химерних цукерок?
Мій тато прислав із Японії цілу коробку всячини.
Він там грає в бейсбол. Велика шишка.
Він найстарший гравець у лізі.
І рекламує підгузки для дорослих.
Не розумію, чому це не круто.
Не зважайте на мене, дітки. Я лиш заберу мотлох Реда.
Мене тут ніколи не було.
Там же наш сховок.
Розслабся. Минулого разу я переніс його сюди.
СОБАЧІ ЛАСОЩІ
Ніхто сюди не залізе, бо в них більше немає собаки.
Це я теж заберу. Адже в нас більше немає собаки.
У бабуні наш сховок!
-Нащо ти їй це віддав? -А що я міг вдіяти, Ґвен?
Не віддавати їй!
Чекайте.
Я завжди на твоєму боці, бро.
Та не зараз. Ти лажанув.
Слухайте, це не проблема.
Я піду й заберу.
Пані Форман, у вас багато однакових коробок.
Це навіть не половина. Ти б бачив на наш гараж.
У нас величезна проблема.
Що вимагає серйозного рішення.
У когось є ідеї?
Розділімося та пошукаймо.
Ми з Ніккі підемо нагору.
Ні, якщо вас лишити самих, ви знайдете закуток
і почнете чпокатися.
Добре, тоді я піду з Джеєм.
Удвох ви лиш будете патякати
про улюблені сцени сексу з фільмів Жан-Клода Ван Дамма.
-«Самоволка». -«Кривавий спорт».
-«Важка мішень»! -«Важка мішень»!
Ми з Нейтом підемо нагору.
Оззі з Джеєм перевірять коробки в гаражі.
-Ми з Леєю глянемо тут. -Ми знаємо — це не тут.
Тоді ми закінчили.
Не хвилюйся, Леє. Я легко з цим впораюся.
Що це в біса було?
Що? Я цілувала свого хлопця.
Ні. Що це в тебе було з руками?
Вони стирчали позаду, ніби в стрибуна-лижника.
Ти забила мені баки, тож я не знаю, що все означає та де його торкатися.
Проїхали. Зараз у нас є важливіші справи.
Щось я сумніваюся.
Знаєш, що треба зробити?
Піти до копів і попросити позичити пса, що винюхує наркотики.
Ми точно родичі?
У нас одна мама.
Чого ти постійно питаєш?
Дітки, ви прийшли мені допомогти.
Це дуже люб'язно.
А ще мені не завадять твої м'язи.
Пані Форман, у мене…
У мене є дівчина.
Та ну.
Ти б не розібрався, що з цим робити.
Ні. У Реда в шафі нагорі є здоровенний дерев'яний лось.
Я роками хотіла його здихатися,
та він для мене надто важкий.
Авжеж. Лиш просіть не мене, а чоловіка.
Вгамуйся, Елеаноро Рузвельт.
Я хочу спекатися з дому тої дурної штуки.
Добре.
Принеси лося, а я допомагатиму внизу.
Прийняв.
А можете описати мені цього дерев'яного лося?
Це лось.
Але з дерева.
Я постараюся.
Це відстій.
Учора мені було комфортно цілувати Джея.
Тепер ти немов дитя, яке не хоче, щоб його брали на руки.
Я в курсі!
Вибач. Мені шкода.
Я хотіла дати тобі пораду, а не поламати тобі мозки.
Мені треба порада.
Джей має чималий досвід.
У мене схоже на секс було
лиш на гірці, бо труси врізалися в зад.
З'їжджай головою вниз.
Так і було.
Мама мого друга — інженер-механік.
Ото вона розгубилася.
Слухай, не заморочуйся.
Роби, як виходить. Але не торкайся його волосся.
От у Нейта тоді в штанях спрацьовує тумблер.
Там є тумблер?
Ці хлопці такі складні.
Та немає.
Просто поклади руки йому на стегна.
Це близько до штуки, тож так ти покажеш інтерес,
але й далеко, отже, далі ти йти не готова.
Зрозуміла.
Вуста для стегна, змійка для парубійка.
Так я вивчила столиці штатів.
Більше так не роби.
-Джекпот. -Ти знайшов?
Ні, я надибав коробку старих костюмів на Гелловін.
Гадаю, це має бути бджілка.
Пані Форман, бережи вас Боже. Ви намагалися.
Годі валяти дурня. Ми не в перевдягання граємо.
То знімай стару знайдену куртку.
Та ну. Я ж у ній ніби Крістіан Слейтер.
Ми думаємо про різних Крістіанів.
Дивися!
Супер. Ти знайшов.
Годі з тебе пригод на сьогодні, пакетику. Ми забираємо тебе додому.
Що ви забули в моєму гаражі?
Чекали на вас.
Ви спізнилися.
Розкажіть, як минув день, пане.
Гаразд, і на цій прекрасній ноті ви згинете.
І віддай мені цю куртку.
Я заплатив за неї повну ціну в «Сірс» у 1964 році.
Геть із мого гаража.
Ви людці підвалу!
-Це він? -Ні, це інший.
Пробачте.
Ні, я жартую.
З ним так не можна.
-А він великий. -І важезний.
І дурний.
ТИГРИ ХАНСІНУ
Чекай. Цю футболку мені надіслав тато.
Ти її замурзала й порізала.
Вона ж тобі замала. Як і наш душ.
Чула, як ти стукаєшся, ніби ведмідь у смітнику.
Я приймаю душ, як спортсмен.
І не змінюй тему. Не чіпай мої речі.
Типу так? Чи так? І так?
-Годі, Ґвен! -Що ж, я розумію, чому ви сваритеся.
Це все через нього.
Треба його винести.
-Ти ще заплатиш. -Це тупо.
У тебе лице тупе.
-Це ж нісенітниця. -Ага. Так і є.
Наш сховок у Реда.
Клас. Так. Зачекай секунду.
То що робитимемо?
Усе норм.
Він і сам не знає, що він у нього.
Так, Оззі?
Що в нього?
Я лиш миле невинне дитя, якого спіймали з якоюсь шушваллю.
Ти рятуєш свою шию, сучий сину.
Моя тобі шана.
-Тепер ідіть і заберіть. -Ідемо.
Я просто зайшов попрощатися з Леєю, якщо більше її не побачу.
То ми йдемо чи ні?
Леє, прибери свої руки.
Ну, от знову те саме.
Привіт, Шеррі. Слухай. Треба ще трохи часу.
Не знаю, скільки я протягну. Він усе полагодив.
Гадаю, мої петлі тихіші за твої.
Ну, тут я сумніваюся.
Просто вигадай щось. Бувай.
Що?
Здається, я бачила мишу. Чималу. Може, то напів щур!
Ну, скоро всі вони повиздихають.
А ось великий сильний хлопчик.
Ще раз. Я вже зайнятий.
Як шкода.
-Глянь, що я взяв з-під твоєї подушки. -Нащо?
Вона ніби сувора, але не засне
без коцика Горобчика.
Я теж йому потрібна.
Якщо чіпатимеш мої речі, Горобчик прочистить мій зад.
-Горобчику! -Гей.
-Злізь! -Ні!
Добре. Тоді я піду у ванну.
-Ненавиджу тебе! -Ненавиджу тебе!
Ненавиджу тебе.
Ось вона. Беремо та забираємося звідси.
Чекай! Це якось просто. А раптом це пастка?
Ти передивився мультик…
-Це пастка! -Я так і знав!
Завмри.
Чорт забирай.
Це якесь пекло!
Це ще гірше за ситуацію з гіркою.
Моя сусідка Конні мусила навчити мене діставати їх.
Ого. А зі мною сусіди й не вітаються.
Ненавиджу, коли почуваюся ніяково.
Хотіла б я перемотати туди, де зараз ви з Нейтом.
Де все просто.
Повір мені. Це не завжди просто.
У нас із Нейтом різне бачення майбутнього.
І ми постійно сваримося з найтупіших дрібниць.
Типу що робити в разі торнадо.
Моя версія — ховатися в підвалі.
Його — кататися.
Я лиш кажу, що ідеально не буде ніколи.
А випадок із Джеєм — так, це погано.
Буде гірше, якщо всім розказати.
Дякую.
-Ми забрали. -Справді?
Це могло коштувати пальця.
Я боюся глянути, та шкарпетка мокра.
Щодо тієї ситуації.
Що? Навіть не знаю, про що ти говориш.
Це єдине, про що він говорив.
Я перемудрила й боюся, що ми обоє почуваємося ніяково.
Може, забудемо про це й повернемося до того, як було?
Коли ти поставив мені засос?
-А покажеш його ще раз? -Я про те…
Хочу, щоб було весело й комфортно.
Я хочу того самого, що й ти.
Добре, бо саме цього я й хочу.
Фу, палець!
Я хочу глянути.
-Ти поцілувала вухо. -Годі крутитися!
Не дихай на мене.
Ану, годі вже.
У чому річ? Викладай. Скоренько.
Добре.
Це не просто футболка. Вона від мого тата.
-Але вона тобі мала. -Байдуже.
Він пішов, купив і поклав її в коробку.
Він тримав її у руках.
Ти не зрозумієш. Ти бачиш свого тата частіше, ніж я.
Так, але я все ж сумую за ним.
Я бачу його лиш тоді, коли він проїжджає в інше місто.
Він артист цирку?
І це перше припущення?
Він водій вантажівки.
Нейте, якби я знала, як тобі буде, я б ніколи її не взяла.
І не порізала б.
Не кинула б під авто для вінтажного виду.
Усе гаразд. Це тупо.
Ні, це не тупо.
Це відстій для обох.
Дурбецало. Через тебе я плачу.
-Ненавиджу тебе. -І я тебе.
Я теж сумую за татом.
На 10-й день народження він повів мене на собачі перегони.
А ще дав ковтнути свого пива,
через що мене знудило попкорном, і на вид це був попкорн.
Ред іде! Наступає мені на п'яти!
Але в нього ціпок, тож час іще є.
Нейте, лось, неси.
Я допоможу.
-Дякую, сеструню. -Тримаю, великий бро.
Чому мої діти добрі? Випили вашого вина?
Ні. У нас була емоційна мить.
Вони обоє сумують за батьками.
Боже, це як удар молотком по голові.
Ні. Це був не кінець світу.
Ні. Тато Нейта надіслав йому футболку. Вона була замала.
Ґвен забрала її. Усе добре.
Клятий Браян.
Я роблю все, щоб моїм дітям було добре,
та дещо пропускаю крізь свої шпарки.
Як багато цифр.
Браяне, це я.
Яке мені діло, що за година в Японії? Я у Вісконсині.
Так, я…
Надішли сину футболку, яка на нього налізе.
Він уже зростом як твоя сестра.
Скажи бабі у своєму ліжку закрити рота.
Я чую, як вона хропить.
Балакає з Японією.
З Японією?
Сайонара.
Ось так треба проводити доньовий дещ.
Деньовий дощ.
День.
Гей, гляньте.
Ви такі гарні, як свині під солькою.
Стривай-но.
Скажи ще раз те слово.
Солька.
Коли йде дощ, мама забуває як вона називається,
а тому каже: «Візьми із собою парам-пам-сольку».
Не може бути.
Солька.
Чекайте, а він сексі, так?
Ага.
Гей, уже не дощить.
Вона має рацію. Ходімо вже звідси.
Пам'ятаєте, як ми сюди прийшли?
Ні.
Але я цьому рада. Це був досить насичений день.
Аби ж це тривало вічно.
Діти, прийшли ваші шкільні розклади.
Літо нарешті добігло кінця. І все це скінчиться.
Переклад субтитрів: Олександра Бурдейна