‫אני מרגיש שכל אחד כמעט יכול להיות מטרידן,‬
‫בנסיבות המתאימות.‬
‫כשאני נזכר במה שקרה, זה לא מי שאני.‬
‫כל שנה מתרחשים בארה"ב‬
‫יותר משלושה מיליון מקרים של הטרדה מאיימת‬
‫הרגשתי כמו בחלום.‬
‫כמו אדם סהרורי.‬
‫רציתי להיות חלק ממשהו.‬
‫יצאתי מדעתי ואיבדתי שליטה.‬
‫זה גרם לי לתת ביטוי‬ ‫לכעס שלי ולפנטזיות שלי.‬
‫ארבעים אחוז מההטרדות מסלימות לאלימות‬
‫זהו סיפורו של אסיר מספר 01420621‬
‫הוא עקב אחריי לכל מקום שהלכתי.‬
‫הוא אמר שהוא יתקוף מישהו שאני אוהבת.‬
‫כל מי שגורם לכל כך הרבה נזק הוא פסיכופת.‬
‫- סדרה של NETFLIX -‬
‫אני מעדיף שיחשבו שאני רוצח‬ ‫ולא מטרידן, אתה מבין אותי?‬
‫רציתי לצפות באינטנסיביות של הרגשות שלה.‬
‫כל אחד יכול להיות מטרידן.‬
‫אלו דיבורים של הפחדה.‬
‫אני לא משוגע עד כדי כך.‬
‫- משפחה בהטרדה -‬
‫- מגדל פול אליזונדו -‬
‫- סן אנטוניו, טקסס -‬
‫לא נתקלתי בתיק דומה לזה בעבר.‬
‫זה היה תיק הטרדה מפחיד מאוד.‬
‫כשבוחנים בנפרד את הפרטים הקטנים‬ ‫שיוצרים הטרדה מאיימת,‬
‫הם לא נראים מסוכנים ואפילו לא פליליים.‬
‫אבל כשהם מופיעים יחד כצירוף,‬
‫זה מעורר פחד,‬
‫ולמרבה הצער, במקרים רבים, זה עלול להסלים‬
‫למשהו אלים מאוד.‬
‫- בית הסוהר מארק וו. סטיילס‬ ‫בומונט, טקסס -‬
‫שמי רובן אנטוניו יראמיו.‬
‫בפברואר 2007, נגזרו על רובן יראמיו‬
‫ארבעים וחמש שנות מאסר‬
‫בסדר. אני מניח שהואשמתי בהטרדת…‬
‫בהטרדת חברתי לשעבר,‬ ‫או חברתי באותה תקופה.‬
‫זאת הייתה תקופה כאוטית מאוד.‬
‫היה הרבה בלבול בחיי, הרבה ערפול.‬
‫כך הידרדרתי לכל הסיפור הזה.‬
‫- מאסרו של יראמיו‬ ‫קטע שנתיים כמעט של הטרדות -‬
‫הילדות שלי הייתה מאוד לא סדורה, אני מניח.‬
‫עברנו ממקום למקום, ממדינה למדינה.‬
‫אבי היה מופיע אחת לכמה זמן,‬
‫בכל פעם שהוא איתר את אמי,‬
‫ואף פעם לא הצלחתי להכות שורשים.‬
‫תמיד היינו… כמו נוודים.‬
‫מעולם לא היו לי חברים או מישהו…‬ ‫דברים כאלו.‬
‫בכל עיירה או עיר שגרתי בהן,‬
‫תמיד חוויתי בריונות,‬ ‫אז היה לזה תפקיד חשוב,‬
‫כי זה…‬
‫הבריונות הזאת גרמה לי לסגת לתוך עצמי.‬
‫החלום שלי היה רעיה, ילדים ובית,‬
‫ולפרנס אותם.‬
‫זה תמיד היה החלום שלי.‬
‫יצאתי לדייטים מדי פעם, אבל בעיקר,‬
‫אני… הייתי יוצא עם בחורה, אבל הבחורה‬
‫הייתה מתחברת בסוף לחבר שלי‬
‫או לאחד מאחיי, או משהו כזה.‬
‫אז תמיד היו לי בעיות של אמון‬ ‫עם בנות בגלל זה.‬
‫- בגיל 29, יראמיו התחיל לעבוד‬ ‫בבית אבות בסן אנטוניו, טקסס -‬
‫- מורנינגסייד מנור -‬
‫כשעבדתי בבית אבות,‬
‫כל שאר הבנות בבית האבות התעניינו בי.‬
‫הן ניסו להתחיל איתי, לצאת איתי.‬
‫והייתי ביישן מדי ולא…‬
‫איך אומר זאת?‬ ‫לא הצלחתי לבחור אחת מהן לצאת איתה.‬
‫- אחת הקולגות של יראמיו‬ ‫הייתה אחות בת 45, "מריה" -‬
‫- קהילה בגמלאות -‬
‫היא פנתה אליי והתחילה להיצמד אליי.‬
‫לא התעניינתי במיוחד,‬ ‫כי רוב הבנות שיצאתי איתן‬
‫היו בנות 18 עד 24. לא מבוגרות יותר מ-24.‬
‫אבל באותה תקופה הרגשתי בודד.‬
‫לא היה לי עם מי לתקשר.‬
‫אבל כשמריה נכנסה לתמונה,‬ ‫יכולתי לספר לה על הבעיות שלי.‬
‫שוחחנו, ובלי לשים לב, דבר הוביל לדבר,‬
‫והתחלנו להתמזמז.‬
‫וכך זה התחיל, התחלנו לצאת.‬
‫כשפגשתי את רובן, הייתי במערכת יחסים.‬
‫הייתי נשואה במשך 18 שנה,‬
‫והנישואים היו קשים.‬
‫כשרובן הופיע,‬
‫הוא היה מישהו שיכולתי להישען עליו,‬
‫מישהו שהיה נוח לדבר איתו.‬
‫"מריה" ביקשה להסתיר את זהותה‬
‫כדי להגן על עצמה ועל משפחתה‬
‫הכול התחיל כשהתחלתי לעבוד בבית אבות.‬
‫והוא הועסק שם.‬
‫וחשתי בנוח לדבר איתו.‬
‫הוא היה נחמד מאוד, רך ומתוק.‬
‫הייתי מאוהבת וחשקתי בו.‬
‫הוא היה צעיר.‬
‫הייתי מבוגרת ממנו ב-18 שנה.‬
‫עם חלוף החודשים,‬
‫החלטתי לעזוב את בעלי ועברתי לגור עם רובן.‬
‫- יולי 2001 -‬
‫- מריה עזבה את בעלה ושלושה ילדים בוגרים‬ ‫כדי לחיות עם יראמיו -‬
‫זה היה ממש טוב אז.‬
‫הוא אהב לצאת לבלות ולקנות לי מתנות,‬
‫ומעולם לא עלה בדעתי‬
‫שהוא יעשה דבר כזה.‬
‫יום אחד היא הגיעה, עמדה שם ואמרה,‬
‫"תראה, יש לי מסמכי גירושים.‬ ‫התגרשתי מבעלי."‬
‫אמרתי, "למה עשית את זה?"‬ ‫היא אמרה, "כי אני רוצה להיות איתך".‬
‫ואמרתי, "בסדר".‬
‫חיבבתי אותה וכל זה, וחשבתי לעצמי, טוב,‬
‫נוכל לנהל מערכת יחסים ולראות מה יתפתח מזה.‬
‫זה היה משהו שחיפשתי,‬
‫כי הייתה לה משפחה,‬ ‫ולא היה לי את זה בתור ילד.‬
‫אבל כשפגשתי לראשונה את משפחתה,‬ ‫הם היו די עוינים.‬
‫ואז המצב השתנה.‬
‫ההורים שלה אמרו לי שאני צעיר מדי בשבילה,‬
‫ושעליי למצוא מישהי בגילי,‬
‫ואז ידעתי שמשהו לא בסדר.‬
‫הרושם הראשון שלי מרובן היה‬ ‫שהוא שקט, ביישן.‬
‫היא חשבה שהיא מאוהבת בו.‬
‫היא צעירה בנפשה בעצמה.‬
‫אני מניחה שהיא חשבה שזה שידוך משמיים.‬
‫אבל לא אהבתי את היחסים ביניהם.‬
‫- בתה של מריה, "ורוניקה",‬ ‫ביקשה אף היא להסתיר את זהותה -‬
‫במשפחה שלי חשבו שהוא מלחיץ.‬
‫הוא לא מצא חן בעיניהם,‬
‫ובעיקר הבדל הגילאים בינו לבין אמי.‬
‫מבחינתי, ראיתי את היחסים ביניהם‬
‫כיחסי חבר/בן.‬
‫היא תמיד טיפלה בו כמו שמטפלים בילד.‬
‫היא לא הייתה יכולה אפילו‬ ‫לבוא לבקר את המשפחה שלנו בלעדיו.‬
‫הוא תמיד הצטרף אליה, כמו ילד קטן.‬
‫הוא תמיד רצה להיות מעורב בכל דבר,‬
‫והיה אומר דברים מטורפים.‬
‫ב-2001, כשגיליתי שאני הרה בפעם הראשונה,‬
‫הוא אמר לאמי שהוא רוצה‬
‫לגדל את בתי יחד איתה.‬
‫זה מטורף.‬
‫חשבתי לעצמי, "אתה רציני?‬
‫"אני גרה עם החבר שלי.‬ ‫מדוע שלא נרצה את הילדה שלנו?"‬
‫וזה רק ביטוי אחד שמראה כמה הזוי הוא היה.‬
‫אני יודעת שרובן הקדיש לה תשומת לב רבה,‬
‫ואני חושבת שזה מה שהיא כמהה לו,‬
‫עד שהיא הגיעה לבסוף למסקנה‬
‫שהוא בוגד בה.‬
‫היחסים היו נהדרים במשך כארבע שנים.‬
‫אבל כשחזרתי לדירה מהעבודה,‬
‫הייתי רואה חפצים של נשים.‬
‫שאלתי, "מי היה כאן?"‬
‫הוא אמר, "ידידות שלי".‬
‫חשדתי שהוא בוגד בי.‬
‫- דירות דקוטה -‬
‫וכך זה נמשך עוד ועוד.‬
‫אז נפגעתי.‬
‫והוא הכחיש,‬
‫אבל אז התחלתי להרגיש שזה לא יצליח.‬
‫- אוקטובר 2003 -‬
‫לקראת סוף 2003,‬ ‫מריה החליטה לסיים את היחסים,‬
‫ולעזוב את הדירה שהיא חלקה עם יראמיו‬
‫אמרתי לרובן שאני עוזבת והוא שאל, "למה?"‬
‫הוא אמר, "אני אוהב אותך" וכאלו.‬
‫רובן התחנן בפניי שוב ושוב,‬
‫"אל תלכי."‬
‫אני חושבת שבגלל זה התקשרתי לבתי ולאחותי.‬
‫הייתה לי תחושה שמשהו עלול לקרות.‬
‫כשאמי אמרה שהיא רוצה לעזוב,‬
‫חשתי הקלה רבה, ושמחתי לומר לה,‬
‫"בואי נלך לארוז את הדברים שלך‬ ‫ולהוציא אותך משם."‬
‫בלי לדעת מה עלול לקרות.‬
‫אני ודודתי הלכנו לדירה של אמי ושל רובן‬ ‫כדי לאסוף את החפצים שלה.‬
‫אז נכנסנו לחדר השינה,‬
‫והוא היה שם על המיטה, מחזיק סכין.‬
‫הבטנו מסביב,‬
‫ועל שלוש קירות הייתה כתובה המילה "תמותי".‬
‫"תמותי" על קיר אחד, "תמותי" על הקיר השני,‬ ‫ו"תמותי" על הקיר השלישי,‬
‫בדמו.‬
‫אמי לא רצתה שנתקשר למשטרה.‬
‫היא אמרה, "בואו נלך ונשאיר אותו לנפשו".‬
‫רציתי למות באותו רגע. הלב שלי הלם בחוזקה.‬
‫רציתי לבכות כי תליתי בה את תקוותיי.‬
‫ניסיתי כל הזמן ליצור איתה קשר ודברים כאלו,‬
‫כי הוצפתי בכל הרגשות מפעם.‬
‫טכנית, באמת בגדתי בה,‬
‫אבל רציתי ליצור איתה קשר, ורציתי‬
‫לבדוק איך נוכל לפתור‬ ‫את הסכסוך הרגשי הזה ודברים כאלו.‬
‫אני לא טוב במיוחד ברמיזות עדינות וכאלה.‬
‫אני אדם שצריך…‬
‫אם אתה רוצה משהו, עליך לומר זאת בישירות‬
‫כדי שאוכל להבין,‬
‫כי אני לא קולט רמזים ודברים כאלו.‬
‫אף שמריה סיימה את היחסים,‬
‫יראמיו המשיך ליצור איתה קשר‬
‫ניסיתי ליצור איתה קשר באמצעות מכתבים.‬
‫זה נמשך לאורך תקופה מסוימת.‬
‫בכל פעם שהעליתי שאלה, לא קיבלתי תשובה.‬
‫אז הייתי צריך לנסות לתקשר איתה,‬
‫ליצור איתה קשר כדי לנסות לקבל תשובות,‬ ‫אבל לא הצלחתי.‬
‫ככל שניסיתי יותר לתקשר איתה,‬
‫כך נכשלתי יותר, ואז יותר…‬
‫המשיכו לעלות בי שאלות נוספות‬ ‫שנותרו ללא תשובות.‬
‫- בין 2004 ל-2005, יראמיו הפציץ‬ ‫את מריה במאות מכתבים -‬
‫היו לי חבילות של מכתבים‬ ‫שהוא היה משאיר על המכונית שלי.‬
‫הוא כתב שהוא רוצה לדבר על הדברים,‬
‫ושהוא ממש אוהב אותי,‬
‫ושאין בכוונתו לפגוע בי,‬
‫ושהוא רק רוצה שנחזור להיות יחד.‬
‫בשלב הזה, התחלתי לחשוש.‬
‫הטרדה מאיימת נחשבת לפשע רציני‬
‫הכוללת התנהגות מאיימת‬ ‫שחוזרת על עצמה בעקביות,‬
‫מציקה ומעוררת פחד בקורבנות,‬
‫ועלולה להתפתח לאלימות.‬
‫שמי ד"ר היי רים ג'ין,‬
‫ואני חוקרת אלימות בין בני זוג.‬
‫בתחום עבודתי,‬
‫חקרתי מספר רב של תיקים‬ ‫שעוסקים בהטרדה מאיימת.‬
‫אלו מכתבים שמר יראמיו כתב למריה.‬
‫המכתבים האלו מעידים על התנהגותו המטרידה.‬
‫לדעתי, המקרה שלו מסוכן מאוד.‬
‫המכתבים שלנו סיפקו לי מידע רב‬ ‫בנוגע לדפוס החשיבה שלו.‬
‫פרט אחד זה שהוא כל הזמן כותב,‬ ‫"אני אוהב אותך.‬
‫"למה את לא מבינה שאני אוהב אותך?"‬
‫והיא מבינה אבל לא מעוניינת.‬
‫האיש הזה תואם לפרופיל של מטרידן דחוי,‬
‫כי המניע שלו בהטרדתה של מריה הוא‬
‫שהוא לא יכול להשלים‬ ‫עם העובדה שהיא עזבה אותו.‬
‫בנוסף, מר יראמיו כותב לעתים קרובות‬ ‫שהוא מוכן למות למענה,‬
‫מה שמדגיש שוב את התחושה‬
‫שהוא באמת מאמין שאין לו מה להפסיד.‬
‫או היא או כלום, אפילו לא חייו.‬
‫הסבירות שהמקרה זה ייהפך למסוכן‬ ‫היא גבוהה יחסית.‬
‫המכתב המסוים הזה הוא דגל אדום.‬
‫הוא כותב, "אם אנחנו לא יחד,‬ ‫זה מעניק לי את הזכות‬
‫"לרדוף את משפחתך על שהפרידה בינינו.‬
‫"אבל אם אנחנו עדיין יחד,‬ ‫אין לי זכות לרדוף אותם, נכון?"‬
‫ראשית, הוא מאשים את המשפחה שלה בפרידה.‬
‫הוא מביע בפניה,‬
‫"אני יודע שהורייך הם אחת הסיבות‬ ‫לכך שנפרדנו,‬
‫"ובכוונתי לפגוע בהם,‬ ‫במיוחד אם לא תחזרי אליי."‬
‫המכתבים שלו מעידים על כך‬ ‫שהאלימות הייתה באמת בלתי נמנעת.‬
‫זה יקרה כי הוא לא היה מסוגל להניח לה.‬
‫- אוגוסט 2005 -‬
‫רובן עקב אחריי במקומות העבודה שלי.‬
‫הוא היה חונה בפינת הרחוב,‬
‫אז כשראיתי אותו, התחלתי לברוח.‬
‫הוא לא ויתר.‬
‫הוא כתב במכתביו שהוא לא יוותר.‬
‫בשלב ההוא הייתי כבר ממש מפוחדת.‬
‫לכל מקום שהלכתי אליו,‬ ‫הוא עקב אחריי כל הזמן.‬
‫הוא ידע איפה הוריי גרים ואיפה בתי גרה.‬
‫בתקופה הזאת התחלנו לעמוד על המשמר.‬
‫הוא התחיל להביא מכתבים לדירה שלי,‬
‫להדביק אותם לדלת.‬
‫ובאחד מהם הוא כתב‬ ‫שאם לא אמסור לאמי את המכתבים,‬
‫הוא יפזר צילומי עירום שלה‬ ‫במתחם הדירות שגרתי בו.‬
‫וכך הוא עשה.‬
‫לא ידעתי מה יהיה הדבר הבא שיקרה.‬
‫עברתי מהדירה שלי לדירה אחרת.‬
‫רציתי להסתתר.‬
‫לא רציתי שהוא ידע איפה אני גרה,‬
‫כי הוא איים להרוג אותי אם היא לא תלך איתו.‬
‫אף שמריה וורוניקה עברו לבתים אחרים,‬
‫ההטרדה המאיימת של יראמיו נמשכה‬
‫הוא עקב אחרי כמה מבני המשפחה שלנו.‬
‫הוא ארב במקומות שונים.‬
‫הוא הגיע לדלת דירתם של אחי וחברתו,‬
‫והיא הייתה מבועתת.‬
‫הוא חלף בנסיעה על פני בתיהם‬ ‫של בני משפחה אחרים.‬
‫בן דודי, דירתו של אחי,‬ ‫של הסבים שלי, שלי.‬
‫עכשיו כולם חוו את ההטרדה הזאת.‬
‫הרבה כעס הופנה לעבר אמי.‬
‫"הכנסת את המטורף הזה למשפחה שלנו‬ ‫ועכשיו הוא יודע איפה כולנו גרים."‬
‫אני לא חושבת שהיא ידעה מה עומד לקרות,‬
‫ואני חושבת שהיא חשבה שהוא יניח לבסוף.‬
‫- עשרים ושישה בספטמבר, 2005 -‬
‫בספטמבר 2005, יראמיו טוען‬ ‫שהוא החליט לנתק את הקשר‬
‫עם מריה ומשפחתה,‬
‫אבל רצה להיפרד בפעם האחרונה‬ ‫מהוריה של מריה‬
‫החלטתי כבר לשכוח ממנה וממשפחתה,‬
‫כי נמאס לי.‬
‫נמאס לי מזה ומכל הדברים.‬
‫הלכתי לעבר ביתם של הוריה.‬
‫רציתי להגיד להם שילכו לעזאזל או משהו.‬
‫התכוונתי להגיד להורים שלה‬ ‫למסור לה שלא תיצור איתי קשר בכלל,‬
‫שלא תעשה דבר בנוגע אליי,‬ ‫שאני לא רוצה שום קשר איתה.‬
‫- בדרכו, יראמיו עצר כדי לקנות כמה דברים -‬
‫רציתי לתת לה מתנה אחת אחרונה,‬ ‫כי בכתבי הקודש נאמר‬
‫שאם אנשים שונאים אותך,‬ ‫עליך לברך אותם או לאהוב אותם.‬
‫חשבתי לעצמי, בסדר. נכנסתי לחנות סינית,‬
‫קניתי אזיקי צעצוע לנכדים שלה,‬
‫והיה לי אקדח הלם צעצוע.‬
‫- יראמיו חיכה כמה שעות‬ ‫מחוץ לבית הוריה של מריה -‬
‫התחלתי להתפלל והייתי…‬
‫אמרתי, "אלי, אני מבקש שתעצור אותי.‬
‫"אל תיתן לי להגיע לבית ולהתעמת עם ההורים,‬
‫"כי אני מרגיש שאעשה משהו מטורף."‬
‫- צילומי וידאו של המשטרה -‬
‫ב-21:24, המשטרה הגיבה לדיווח‬
‫על כך שיראמיו תקף את הוריה של מריה‬
‫מה שקרה ב-26 בספטמבר, 2005,‬
‫היה התוצאה של מסע ההטרדות של רובן.‬
‫אנחנו רואים כאן את שביל הגישה‬
‫שרובן היה בו כשפנה לאביה של מריה.‬
‫הוא הביא איתו שלושה זוגות אזיקים,‬
‫סרט הדבקה.‬
‫הם מצלמים את אקדח ההלם‬ ‫או הטייזר שהוא השאיר מאחור.‬
‫כל אלו סימנים למשהו אלים מאוד שקרה.‬
‫הלכתי לבית, צלצלתי בפעמון.‬
‫אביה הופיע מעבר לפינה‬ ‫והבהלתי אותו, הוא הבהיל אותי.‬
‫והוא התקרב אליי, כאילו ליפול.‬
‫וחשבתי שהוא מנסה לתקוף אותי,‬
‫אז שלפתי את אקדח הצעצוע ודחפתי אותו.‬
‫הבטתי למטה וראיתי אותו על הקרקע,‬ ‫וראיתי שהוא אוחז בלבו.‬
‫באותו רגע הבנתי שהוא לקה בהתקף לב.‬
‫ניסיתי להרים אותו אבל הוא היה כבד מדי.‬
‫ואז האם הגיעה מעבר לפינה, והיא צרחה,‬
‫אז הפלתי אותו וניגשתי להגיד לה,‬ ‫"לא באתי לפגוע בכם".‬
‫וניסיתי להרגיע אותה, אבל היא לא נרגעה.‬
‫אז הרמתי את אקדח הצעצוע וחשמלתי אותה.‬
‫הרמתי אותה,‬
‫ואני זוכר שהיה לי את אקדח הצעצוע…‬ ‫כלומר, את אזיקי הצעצוע,‬
‫אז לקחתי אחד מהם ואזקתי אותה.‬
‫לקחתי אותה לשירותים והושבתי אותה.‬
‫הוא אזק את שניהם.‬
‫הוא הכניס את האם לתוך הבית‬
‫ויצא שוב החוצה כדי לטפל באביה של מריה,‬
‫ואמה של מריה הצליחה לברוח,‬
‫לחצות את הרחוב ולהזעיק את עזרת השכן.‬
‫הם התקשרו למוקד החירום,‬ ‫והמשטרה הגיבה במהירות יחסית.‬
‫המעשים שלו נקטעו,‬ ‫אז הוא נכנס לרכב שלהם ונמלט.‬
‫לא הייתה לי כוונה לפגוע במישהו, כי זה לא…‬
‫אני שונא אנשים שפוגעים באחרים.‬
‫וכשאני חושב על מה שקרה, זה לא מי שהייתי.‬
‫זה לא מי שאני.‬
‫אז רובן אומר שלא היה בכוונתו לפגוע באף אחד‬
‫כי הוא שונא אנשים שפוגעים באחרים.‬
‫רובן מנסה לא רק להפחית מאשמתו,‬
‫הוא מנסה לשנות את הסיפור.‬
‫רעיונות השווא שלו די שלמים.‬
‫הטייזר לא היה צעצוע.‬
‫הוא גרם להתקף לב חזק,‬
‫ואביה של מריה נזקק למעקפים בארבעה עורקים,‬
‫ומבחינתי, זה מוכיח את זה.‬
‫הוא לא מוכן לקחת על עצמו אחריות‬
‫לנזק שהוא גרם למשפחה הזאת.‬
‫יראמיו נמלט מהמקום לפני שהמשטרה הגיעה‬
‫מריה וורוניקה הגיעו זמן קצר לאחר מכן‬
‫היו שם אמבולנס ומשטרה.‬
‫אחותי צרחה עליי,‬
‫"החבר לשעבר שלך תקף את אימא ואבא!"‬
‫ואז אני…‬
‫אלוהים, הרגשתי כל כך רע ואשמה,‬
‫כי הוא עשה את זה כי לא הסכמתי לחזור אליו.‬
‫התביישתי נורא.‬
‫- המשטרה הודיעה למשפחה שיראמיו נמלט -‬
‫היה מפחיד מאוד לא לדעת איפה הוא.‬
‫השארתי בגנון צילום שלו,‬
‫כי בתי הייתה בגנון,‬ ‫אז הודעתי להם לגבי המצב.‬
‫פחדתי שהוא ימצא אותי ואת בתי.‬
‫לא ידעתי אם הוא יהרוג אותי‬ ‫כדי לנסות להגיע לבת שלי.‬
‫לא ידעתי מה הוא יעשה.‬
‫זהו פחד מפני הלא נודע.‬
‫לא ידענו איפה הוא עלול להופיע.‬
‫באחד הלילות, כשהוא נמלט,‬ ‫הלכתי לביתה של החברה הכי טובה שלי,‬
‫וחוויתי התקף חרדה רציני.‬
‫חשבתי שאני עומדת למות. באמת.‬
‫חשבתי ש… חשבתי שאני עומדת למות.‬
‫- ארבעה עשר באוקטובר, 2005 -‬
‫יראמיו נעצר 18 יום אחרי התקיפה‬
‫בגבול ארה"ב-מקסיקו‬
‫הוא הוחזר לסן אנטוניו כדי להישפט‬
‫על אף שנתיים כמעט של התעללות,‬
‫יראמיו לא יואשם בהטרדה מאיימת כלפי מריה‬
‫החלטתי לתבוע רק על שוד בנסיבות מחמירות,‬
‫כי הטרדה מאיימת מורכבת יותר וצריך להוכיח‬
‫מעל לכל ספק סביר את כל המרכיבים.‬
‫אז צריך להוכיח כל מיני רגעים קטנים‬
‫במקום רגע אחד גדול.‬
‫בטקסס, הטרדה מאיימת מדרגה שלישית‬
‫נושאת עונש מאסר מרבי של עשר שנים‬
‫הרשעה בשוד בנסיבות מחמירות‬ ‫נושאת עונש מאסר מרבי של 99 שנה‬
‫שוד בנסיבות מחמירות‬ ‫הוא עבירה מדרגה ראשונה,‬
‫ולכן, כמו במקרי רצח,‬ ‫הוא נושא טווח ענישה‬
‫של חמש עד 99 שנה, או מאסר עולם.‬
‫היה לנו טיעון משפטי חזק מאוד‬
‫לגבי שוד בנסיבות מחמירות.‬
‫בידי התביעה היו ראיות מפתח מפלילות‬
‫שיראמיו השאיר בשביל הגישה לבית‬
‫- אזיקים -‬
‫התיק היה מוזר כי רובן‬ ‫השאיר את כל הראיות לכוונותיו‬
‫בזירת הפשע.‬
‫הוא השאיר מאחור תיק כשהמשטרה הגיעה,‬
‫ובתוך התיק היה פתק.‬
‫רובן פירט בפתק מה הוא עומד לעשות.‬
‫רובן כתב, "לקחת מזומנים,‬ ‫לקחת המחאות ולפדות אותן.‬
‫"אקדח הלם, ארבעה זוגות אזיקים.‬
‫"לאתר את ההורים. אימא ואבא בלבד.‬
‫"לאזוק את אימא ואבא.‬
‫"לנעול את השערים ולנסוע בכיוון מקסיקו.‬
‫"להשליך את ההורים לתעלה.‬
‫"לחזור לאסוף את בתה של מריה,‬ ‫לאסוף איתה את הרכב,‬
‫"לאסוף את בתה של בתה של מריה‬ ‫ולהכניס אותה למסחרית הירוקה.‬
‫"לחפש את מריה, ליצור איתה קשר.‬
‫"לאסוף את הרכב ולקחת אותו למקסיקו,‬
‫"לעבור לבית ולחיות במקסיקו לנצח."‬
‫מדובר בחמישה אנשים‬
‫שרובן תכנן לחטוף‬
‫ולקחת למקום אחר‬ ‫מתוך רצון לכבוש את לבה של מריה.‬
‫אין ספק שרובן סבל ממחשבות שווא.‬
‫זה לא הפך אותו לחסר יכולת,‬
‫זה לא הפך אותו למטורף,‬
‫אבל זה הפך אותו למסוכן מאוד.‬
‫- חמישה בפברואר, 2007 -‬
‫בחמישה בפברואר 2007, רובן יראמיו‬ ‫הועמד לדין באשמת שוד בנסיבות מחמירות‬
‫הוא כפר בכל ההאשמות‬
‫הם העלו את הנאשם לדוכן העדים.‬
‫הוא היה קו ההגנה היחיד שלהם.‬
‫הוא לא קיבל על עצמו אחריות למעשיו.‬
‫הוא לא חשב שטיב יחסיו עם מריה‬
‫הוא כל דבר חוץ מסיפור אהבה.‬
‫קו ההגנה לא היה טוב.‬
‫הראיות נגדו היו חזקות,‬
‫ואני חושבת שלא היה כל ספק‬
‫שרובן יראמיו הוא אדם מסוכן.‬
‫אף שלא הואשם בהטרדה מאיימת,‬
‫פשעיו של יראמיו נגד מריה‬ ‫עמדו בלב טיעוני התביעה‬
‫- בית המשפט המחוזי -‬
‫השוד בנסיבות מחמירות היה שיאה‬
‫של ההטרדה המאיימת נגד מריה.‬
‫אז אף שהיא לא הייתה הקורבן בתיק התביעה,‬
‫אני חושבת שהמושבעים התחשבו כראוי‬
‫ברמת הסכנה שבמצב.‬
‫מריה הייתה ללא ספק אישה פצועה.‬
‫פצועה רגשית.‬
‫היא סבלה התעללות רבה מצד מר יראמיו.‬
‫- בשישה בפברואר 2007,‬ ‫מריה הסכימה להעיד נגד יראמיו -‬
‫היה חיוני, לדעתי, שהמושבעים ישמעו את מריה,‬
‫כי ההטרדה המאיימת הייתה מרכזית בתיק הזה.‬
‫אם מוציאים מהתמונה את מריה,‬
‫אין הרבה הקשר למה שהנאשם עשה.‬
‫היא הסבירה למושבעים‬ ‫על ההתעללות שהיא חוותה מצדו.‬
‫על ההתעללות הפסיכולוגית והרגשית‬ ‫שהוא הפעיל.‬
‫וזה מצלק אנשים. זה צילק אותה.‬
‫עליתי לדוכן וסיפרתי להם על ההטרדה.‬
‫חששתי מאוד לספר לשופט על כל מה שקרה,‬
‫ובכיתי.‬
‫לא הפסקתי לבכות.‬
‫פחדתי נורא מהנוכחות שלו שם.‬
‫לאור הראיות החד-משמעיות, יראמיו נמצא אשם‬
‫בעזרת עדותה של מריה על ההטרדה,‬
‫התביעה הצליחה להשיג עונש מאסר של 45 שנה‬
‫שלושה חודשים אחרי הראיון הראשון,‬
‫רובן יראמיו הסכים לענות לשאלות נוספות.‬
‫אני יושב בכלא 16 שנה, 17 כמעט.‬
‫יש לי די והותר זמן כדי להבין‬ ‫מה הייתה הטעות בחשיבה שלי‬
‫וכדומה.‬
‫אני מרגיש שכל אחד כמעט יכול להיות מטרידן,‬
‫בנסיבות המתאימות.‬
‫אני מניח שאבד לי הקשר עם המציאות‬ ‫והתחלתי לפנטז.‬
‫אני מניח שקיוויתי, במובן כלשהו,‬
‫להשיב לעצמי את התחושה של להיות רצוי.‬
‫אם ארדוף אותה, היא תשים לב אליי,‬
‫והיא תראה אותי שוב כאדם ותגיד,‬
‫"אני יקרה ללבו של האדם הזה."‬
‫וקיוויתי שהיא תראה את זה.‬
‫הייתי מוכן לעשות שמיניות למענה‬ ‫ולעשות כל מה שהיא תרצה.‬
‫אני מתחרט על מה שעשיתי למריה ולמשפחתה,‬
‫כי זה לא היה אמור לקרות מלכתחילה.‬
‫הייתי צריך להתעלות על עצמי ולהתרחק.‬
‫כשמשקיעים מאה אחוז מהרגשות במישהו,‬
‫זה כמו רולטה רוסית.‬
‫כאילו, אם אתם יחד 20-30 שנה,‬
‫כן, אני יכול להבין,‬ ‫אבל כשפוגשים מישהי, כמו שקרה לי,‬
‫והיינו יחד במשך חמש שנים,‬
‫לא הייתי צריך להשקיע בה את כול כולי.‬
‫כי לא חשוב כמה פעמים היא בגדה בי,‬
‫או כמה פעמים אני בגדתי בה,‬ ‫הייתי צריך להבחין בסימנים.‬
‫אבל אי אפשר לתקן את העבר.‬
‫אפשר רק להביט לעתיד ולנסות לתקן את עצמי,‬
‫ולקוות שמצב כזה לא יקרה עם מישהי אחרת,‬
‫ושאני מסוגל לשלוט בעצמי טוב יותר.‬
‫ו…‬
‫ולהתייחס לאכזבות כאבני דרך‬
‫במקום כטרגדיה.‬
‫יראמיו ישלים את תקופת מאסרו המלאה ב-2050‬
‫הוא יהיה בן 79‬
‫אבל יראמיו יוכל לבקש שחרור על תנאי‬ ‫החל מ-2028‬
‫אני חושבת על השחרור שלו ורוצה להיעלם.‬
‫אני לא רוצה שהוא ימצא אותי.‬
‫ההשפעות של זה עדיין נוכחות בחיי.‬
‫אני סובלת מהתקפי חרדה שבועיים.‬
‫מכעיס אותי מאוד שאני צריכה להתמודד עם זה,‬
‫שהילדים שלי צריכים להתמודד עם זה,‬ ‫שבעלי צריך להתמודד עם זה.‬
‫זה מתסכל. זה עינוי.‬
‫וגם הסבים שלי מתמודדים עם זה.‬
‫זה לכל החיים.‬
‫כולם חוששים שהוא ישוחרר על תנאי.‬
‫אני פוחדת מאוד בעצמי.‬
‫אנחנו שולחים מכתבים‬ ‫ומבקשים שלא ישחררו אותו,‬
‫כי אני חוששת שהוא ינסה לחסל אותי.‬
‫הוא אמר שהוא יפגע באנשים שאני אוהבת,‬
‫אז אנחנו נאלצים לחיות בפחד.‬
‫אני חושבת שהוא ימשיך לחפש אותי.‬
‫תרגום כתוביות: דנה סבן‬