I fängelset har alla etiketter på sig själva och de andra där.
Grov stalkning skrattar folk bara åt.
"Är du stalkare? Vad är det för trams? Ligger du i buskarna med en kikare då?"
"Nej, jag…"
För vissa kan det nog vara så…
…men det är olika för alla.
Med folk jag inte känner försöker jag skratta bort det.
För mig rör det upp en massa jobbiga känslor
och det trauma som Rachel och jag genomlevde.
VARJE ÅR FÖREKOMMER FLER ÄN TRE MILJONER STALKNINGSFALL I USA
DET FINNS ETT ALLMÄNT ERKÄNT SAMBAND MELLAN TRAUMA OCH BESATTHET
Det som jag vill klargöra är att jag kan känna empati för John,
men att jag aldrig kommer att förlåta honom för det han gjorde mot mig.
Att jag förstår det innebär inte att jag accepterar det.
Det gör jag inte.
EN NETFLIX-SERIE
Jag kallas hellre för mördare än för stalkare.
Jag fick en kick av att hon kände sig iakttagen.
Vem som helst kan bli en stalkare.
Det där är struntprat.
Fullt så galen är jag inte.
EN SISTA CHANS
GALESBURG, ILLINOIS
KRIMINALVÅRDSANSTALT
DEN 24 MAJ 2019 FÄNGSLADES JOHN ANDERSON FÖR STALKNING AV SIN EX-FLICKVÄN
Stalkningsgrejen handlar för mig om en rädsla för att bli övergiven.
Jag blir besatt av en person för att jag känner mig övergiven av den,
vilket får mig att klamra mig fast.
Och så blir jag arg: "Om du älskar mig borde du vara hos mig."
Jag blir arg för att jag blir sårad.
I efterhand kan jag förstå att det var upprinnelsen till de problem
som ledde till den här situationen.
Jag heter John R. Anderson III.
Jag sitter på Hills kriminalvårdsanstalt för grov stalkning.
DEKALB COUNTY, ILLINOIS
Jag växte upp på landsbygden.
Pappa lärde mig att jaga och fiska.
Jag var duktig i skolan, idrottade, spelade baseboll.
Jag har alltid strävat efter att ha ett seriöst förhållande.
Redan när jag hade flickvänner i mellanstadiet och början av high school,
så gav jag dem blommor och gjorde blandband åt dem.
Jag har tagit det på allvar, inte bara varit ihop för skojs skull.
Var vi rätt för varandra? Ville vi vara nära?
Jag vet på en gång om jag tycker om nån,
och Rachel och jag kom bra överens, vi var väldigt lika varandra.
NÄR JOHN VAR 32 ÅR TRÄFFADE HAN DEN 28-ÅRIGA RACHEL.
Jag heter Rachel.
Jag träffade John 2015. På en blinddejt.
Jag hade tre olika jobb parallellt
och var ensamstående mamma.
Så jag var inte alls intresserad av att ha ett förhållande.
John är väldigt rolig och charmig,
och vid den tiden körde han Harley-Davidson.
Han var min typ av man.
Jag brukade alltid säga att det var hans gröna ögon som…
…fick mig på fall den där kvällen.
Det var inget vi kastade oss in i.
Vi gick långsamt fram,
för jag ville lära känna honom innan min son träffade honom.
Det var rörigt i början.
Han är dieselmekaniker och jobbade sex dagar i veckan, tio timmar om dagen.
Han var jämt ute med sina vänner, det var tjejer med,
och hans vänner försökte hela tiden få med honom och festa.
Jag visste inte att han drack hela tiden, utan trodde att det var en helggrej.
Jag höll inte på så. Efter jobbet kom jag hem till min son.
Han var alltid snäll mot Gauge.
Gauge såg upp till honom som en far.
RACHELS SON GAUGE VAR TRE ÅR GAMMAL NÄR HON TRÄFFADE JOHN
Gauge hade en energi som smittade av sig.
Han var min lilla rockstjärna. Jag fixade mohikanfrisyr på honom,
och han gjorde rocktecknet och åkte Harley med mig.
Det var toppen, men…
När jag hade Gauge med mig sa folk saker till mig.
"Vems är ungen, John?"
Först var det lite jobbigt,
men i takt med att jag fäste mig mer vid Gauge blev jag mer irriterad:
"Det är min unge. Lägg av."
Vårt förhållande var så att om jag var efterhängsen, så drog han sig undan.
Om han var efterhängsen, drog jag mig undan.
Så fort jag sa att jag hade fått nog
dök han upp elva på kvällen och sa förlåt.
Men vi var så…
Jag vet inte.
Kärleken är väl blind.
Vi höll ihop trots allt det där, och sen…
…fick jag veta att jag var gravid.
Vi hade funderat på att flytta till Arkansas.
Hans farbror bor där, så vi åkte för att hälsa på honom.
Det är jättevackert, så vi började leta hus där.
18 MÅNADER EFTER ATT DE TRÄFFADES FÖRSTA GÅNGEN FICK RACHEL OCH JOHN SONEN JAX
När Jax hade fötts åkte vi ner till Arkansas.
Vi bodde hos hans farbror
medan vi fick i ordning kontraktet med kvinnan som skulle köpa hus av.
När Jax bara var fyra månader gammal dog Gauge.
Jag vet fortfarande inte vad som hände.
Träd hade blåst omkull i en storm.
Vi använde hjullastaren för att lyfta bort träd från stängslet till hästhagen.
Gauge hjälpte mig.
Han föll av hjullastaren och jag råkade köra över honom.
Rachel var med när det hände.
Hon kom ner från huset och höll honom i sin famn.
Hon kände fortfarande hans hjärta slå.
Vi hann inte få dit ambulansen i tid och hann inte köra honom till sjukhuset i tid.
Så Gauge är inte med oss längre.
Hon vet att jag är försiktig och säkerhetsmedveten.
Jag har varit mekaniker hela livet och jobbat med traktorer,
skördetröskor, byggmaskiner…
Så hon vet att det inte var vårdslöshet från min sida,
eller att jag gjorde nåt farligt med honom på traktorn.
Men omedelbart…
…så fick jag skuldkänslor.
Det kändes som att jag hade dödat min son.
Vi…
Vi förlorade vårt barn.
Och…
Vi förändrades båda två av det.
Efter Gauges död…
…blev jag som ett tomt skal.
Det är svårt att förklara.
Jag ville inte göra nånting, jag ville inte äta, inte…
Jax lät mig inte hålla honom.
Han kände nog hur förkrossad jag var.
För han skrek så.
Så John fick hela det ansvaret,
att ta hand om ett fyra månader gammalt barn och mig,
för jag klarade inte av det.
Han försökte verkligen innan han bröt ihop.
ÅRET EFTER GAUGES DÖD FLYTTADE RACHEL OCH JOHN IN I SITT NYA HEM I ARKANSAS
John arbetade det första året, tror jag.
Men efter ett tag räckte de jobb han fick inte till för att försörja oss,
så jag behövde också börja jobba.
John började umgås med nya vänner
som höll på med narkotika.
Han började röka, jag vet inte om det var crack först eller metamfetamin.
Och jag satt och såg på.
Jag förstod att han försökte trubba av smärtan.
Skuldkänslorna som sa att han hade kunnat undvika olyckan.
Det är en påfrestande sak att behöva hantera.
Mitt beroende tog verkligen fart.
Jag gick på metamfetamin, och det blev riktigt illa.
Jag hade aldrig upplevt nåt liknande.
Jag hallucinerade saker, och…
Jag kunde inte blunda utan att se hans ansikte.
Stackars Rachel bara stängde ner.
Hon kunde inte… Hon bara…
Hon stängde ner.
Och så pågick det i ett och ett halvt år.
Ingen av oss tog sig för att söka hjälp, gå i terapi,
eller nåt sånt för att bearbeta det.
Och…
…även om vi behövde varandra upplevde jag att vi drev iväg varandra.
När de säger att det kan bli värre, så kan det faktiskt det.
När jag inte fungerade som jag skulle
så gav jag väl inte honom det han behövde.
Så han träffade en tjej som jobbade på varvet vid sjön.
Och…
…var otrogen mot mig.
Jag tror att hon var 19 år.
John var 35 år då.
Hon var mycket ung.
Jag sa att han inte skulle få förstöra vår familj, att vi kunde lösa det.
Det var första gången han slog mig.
Han slog mig i ansiktet så hårt att jag föll omkull.
Sen tog han mina nycklar och var borta hela natten.
John inbillade sig att han såg och hörde människor, på grund av metamfetaminet.
När han gick på toaletten så lämnade han sin telefon på inspelning,
och sen lyssnade han på inspelningarna
och skrek åt mig att jag var otrogen,
fast det var röster från tv:n som hördes.
Sen blev det bara värre.
På min födelsedag var han övertygad om att han hade hört en mansröst i garaget.
Han tog tag i mig i köket, om halsen,
släpade mig genom hallen och slängde mig på sängen…
…och slog mig på revbenen, bröstkorgen, benen och huvudet.
Och tog struptag på mig tills jag kräktes.
Då insåg jag att jag behövde lämna honom,
att han inte skulle förändras, inte bli bättre.
Jag bestämde mig. Jag inte kunde stanna en sekund till.
NÅGRA DAGAR SENARE FLYDDE RACHEL TILL SIN MAMMA I ILLINOIS
MED DERAS TVÅÅRIGE SON JAX
Jag kände mig lättad under de åtta timmarna i bilen till Illinois
av att jag inte skulle behöva stå ut med honom mer.
Allt jag gjorde mot Rachel efter att jag började med meta,
trodde jag att hon också gjorde, men så var det inte.
Det var bara hjärnspöken.
Och…
…det ledde till en hel del våld mellan Rachel och mig.
Men när hon stack
kände jag att jag hade mist ett barn till, och min fru.
Det gjorde all sorg och smärta jag bar på ännu värre.
Det blev för mycket. Jag vet inte hur jag ska beskriva det.
Jag kände mig sviken.
Jag blev helt besatt av att ta reda på var min son var.
Jag frågade vänner och släktingar, men ingen ville säga nåt.
De ljög och sa saker som: "Hon är söderöver och hon mår bra."
Jag blev arg för att Rachel inte ville ha kontakt,
som om hon gjorde det för att ta ifrån mig min son och såra mig.
John listade ut att jag inte var kvar i Arkansas.
Han började skicka textmeddelanden.
JAG HAR GAUGE
JAG HAR HANS ASKA SOM DU LÄMNADE HÄR
Han sa att han tänkte spola ner min son i toaletten
om jag inte berättade var jag var.
EN SKOPA VAR FEMTE MINUT
Och ge honom hans familj tillbaka.
DU TROR ATT JAG LJUGER
JAG SKITER I ALLT NU, RACHEL
JAG HAR FÖRSÖKT VARA MEDGÖRLIG, MEN DU VILL ÄNDÅ INTE
Han började skicka filmer på
när han hällde ner vit aska i toaletten.
Jag fick så klart panik.
JAG VILL INTE LEKA, RACHEL!
DET HÄR SLUTAR INTE VÄL FÖR NÅN OM DU TVINGAR MIG ATT LEKA DEN HÄR LEKEN
När han gjorde det…
Det var droppen. Jag ordnade ett kontaktförbud.
I NOVEMBER 2018 UTFÄRDADE RÄTTEN I OGLE COUNTY ETT KONTAKTFÖRBUD MOT ANDERSON
För att stalkning ska räknas som ett brott krävs oftast ett kontaktförbud.
Det är det första steget från ett lagligt till ett olagligt beteende.
Jag heter Ryan Williams.
Jag är docent i kriminologi och rättsvetenskap vid University of Illinois.
RYAN WILLIAMS HAR GRANSKAT VILLKOREN FÖR KONTAKTFÖRBUDET MOT ANDERSON
Kontaktförbud kan vara mycket användbara, då de gör brottet allvarligare.
Det som varit en förseelse är nu ett allvarligt brott.
Förut när man körde förbi personens jobb var det osympatiskt och problematiskt.
Nu är det brottsligt.
Men kontaktförbud är tänkta att vara avskräckande.
Tyvärr begås stalkning ofta av människor
som inte handlar rationellt, som inte har mycket att förlora.
I Johns fall struntade han helt i förbuden
och ansåg att de inte gällde honom.
DET VISAR SIG ATT ANDERSON HAR VARIT KONTROLLERANDE I TIDIGARE FÖRHÅLLANDEN
REDAN FÖR DRYGT 12 ÅR SEDAN
John hade uppvisat mycket oroande beteenden i tidigare förhållanden.
Det är en person som vägrar kännas vid
att hans beteende är skadligt.
Det förvånar mig faktiskt
att det inte slutade värre i samtliga tidigare fall.
Om John inte får kontrollera kvinnor
så kommer vreden, aggressiviteten och allt det där fram.
Det har eskalerat för varje gång, och det skrämmer mig.
Han är som en krutdurk.
Jag heter Rick Anderson och jag är Johns farbror.
Jag är den enda i släkten som vill veta av John.
ANDERSONS KONTROLLERANDE BETEENDE DOKUMENTERADES FÖRSTA GÅNGEN 2006
NÄR HAN SKILDES FRÅN SIN FÖRSTA FRU
När John var ung gifte han sig med sin första fru.
Men han var otrogen på bröllopet.
Hans fru fick nog och flyttade ut.
Då brast det för John.
När han blev arg på en brukade han komma hem till en
eller sitta i bilen och vänta på en när man slutade jobbet.
Redan där började stalkningen.
FYRA ÅR SENARE, 2010,
ÅTALADES ANDERSON FÖR GROV STALKNING AV ETT ANNAT EX
Han bröt sig in i hennes hus, gömde sig i garderoben
och dök upp vid fotänden av tjejens säng klockan två på natten.
Så hans förhållanden med sin första fru och sin andra flickvän
slutade i spillror.
Om jag var Rachel skulle jag fortfarande oroa mig för John.
2018, EFTER ATT HON LÄMNAT ANDERSON,
FLYTTADE RACHEL HEM TILL MODERN JUDI I ILLINOIS
John var beredd att göra vad som helst för att få tillbaka Rachel.
Han visste hur nära relation Rachel och jag hade,
och om han inte fick ha henne skulle ingen annan få det.
TRE MÅNADER SENARE FÖLJDE JOHN EFTER RACHEL NÄSTAN 100 MIL FRÅN ARKANSAS
När han kom upp hit började han ringa gång på gång,
men han fick det att se ut som om det var nån annan som ringde.
Det är så smart den där typen är.
Han sa: "Låt mig bara få prata med henne."
"Jag älskar henne och vill prata med henne."
Han svor och sa: "Jag vet att hon är där. Låt mig prata med henne.
Låt mig prata med henne, jävla subba."
Det var väldigt obehagligt.
Han strök runt utanför huset.
Han körde upp på uppfarten, på vintern, i sin stora, feta bil.
Där stod han och spann däcken.
Vi blev livrädda, grät och ringde polisen.
Jag började leta efter Jax, och han var under bordet.
"Jag gjorde som mamma har sagt, mormor. Jag gömde mig."
"Jag gömde mig, som mamma har sagt." Det var hjärtskärande att höra.
Att mitt barnbarn ska behöva gömma sig för att mamma har sagt det,
för att den där mannen tänker skada och döda hans mamma.
Det är plågsamt att se sin dotter genomlida nåt sånt.
Jag kände hela tiden att han iakttog mig.
Han visste när jag var hemma och när jag inte var det.
Han manipulerade mig och gjorde mig rädd.
Han ringde konstant och skickade meddelanden.
Han lämnade röstmeddelanden om att han tänkte ta livet av sig.
Han skickade bilder på hängsnaror
som han hängt upp i bjälkarna i sin mammas källare.
Han sa att vi skulle dö tillsammans
om man så behövde skjuta mig i skallen först.
Att han skulle göra det, att vi skulle dö tillsammans.
Det kändes hela tiden som om han stod bakom nästa krök
och när som helst kunde hoppa fram ur buskarna.
Och det var i princip det som hände.
Hon svarade inte i telefon.
Jag gick så långt att jag gick ut på nätet
och använde appar för att kunna ringa från andra nummer.
Såna sjuka grejer gjorde jag.
Men hon vägrade prata med mig, så jag åkte till hennes jobb.
NÄR RACHEL FLYTTADE HEM TILL ILLINOIS BÖRJADE HON JOBBA PÅ ETT LAGER
När hon kom till jobbet så satt jag där.
Jag hade kommit dit ett par minuter före henne, och jag gick fram till hennes bil.
När hon fick syn på mig blev hon rädd.
Och av nån anledning gjorde det mig arg.
Det blev riktigt fult där vid hennes jobb. Det slutade med att polisen kom.
Lagret där jag jobbade hade ingen grind. Vem som helst kunde köra in.
ÖVERVAKNINGSFILM
Jag hade parkerat och plockade ihop mina saker för att gå in på jobbet.
Det kom en bil som bara stannade där,
och sen kom han springande.
Så jag försökte låsa bilen och ringa polisen samtidigt.
Under tiden försökte han ta sig in genom fönstret på förarsidan
och skrek för full hals att han skulle döda mig.
Sen fick han upp dörren till baksätet.
Jag flög ut ur bilen och ropade på hjälp
och såg en man sitta i sin bil, så jag sprang dit.
Han klev ur och frågade lugnt och sansat vad som var fel,
och jag sa: "Han tänker döda mig."
John hade då märkt att jag hade lämnat nyckeln i bilen,
så han kom och försökte köra på mig.
Men han insåg att han inte kom åt mig för alla andra bilar,
så han hoppade ur, hela tiden gormande om att han skulle döda mig.
Mannen fick omkull honom och höll fast honom på marken.
POLISEN TILLKALLADES OCH GREP ANDERSON PÅ PLATSEN
ANDERSON ANHÖLLS FÖR BROTT MOT KONTAKTFÖRBUDET OCH SATTES I HÄKTE
När polisen kom och tog honom
kände jag en lättnad som jag aldrig känt förut.
Äntligen kunde han inte komma åt att göra mig illa.
Jag var fri.
Jag var fri från honom.
Jag var fri från allt det där.
Stalkning, i synnerhet i samband med våld i nära relationer,
uppmärksammas inte alltid så mycket som det borde.
Lagen och rättssystemet ser mellan fingrarna med det.
Det handlar om att göra det som krävs för att få stopp på beteendet.
Jag heter Ali Friend.
Jag var åklagare med fokus på våld i nära relationer i Dekalb County.
EFTER HÄNDELSEN VID LAGRET
BLEV ALI FRIEND ÅTALARE I MÅLET MOT ANDERSSON
Det är svårt för mig att veta hur John tänkte
och varför han gjorde det han gjorde.
Men jag tror att han bara försökte göra allt han kunde
för att få kontroll över Rachel igen.
Och om det innebar att han behövde döda henne, så fick det bli så.
Han hade med sig en nylonrem som var knuten som en hängsnara.
Han hade utsatt henne för strypning flera gånger när de bodde i Arkansas.
Det såg ut som om han nu tänkte göra verklighet av det han hade hotat med
när han ströp henne tidigare.
DOMSTOLSHUS
EFTER ANDERSON HADE BRUTIT MOT KONTAKTFÖRBUDET
VÄCKTE ALI FRIEND ÅTAL OM GROV STALKNING
DOMSTOL
Grov stalkning kan ge mellan två och fem års fängelse
i Illinois rättssystem, eller en tids villkorlig dom.
Jag ansåg att villkorlig dom inte var lämpligt i hans fall,
utan att han behövde avlägsnas, straffas och sättas i fängelse.
Han stod också åtalad för grovt rattfylleri.
Grovt rattfylleri är i vår delstat
behäftat med det strängaste straffet.
OM ANDERSON FÄLLDES FÖR RATTFYLLERI
INNEBAR DET FÄNGELSESTRAFF PÅ GRUND AV TIDIGARE RATTFYLLERIFÖRBRYTELSER
FÄLLDES HAN ENBART FÖR STALKNING KUNDE HAN GÅ FRI
Det är svårsmält att stalkning ger ett lindrigare straff än rattfylleri.
Jag tror att ingen vill tro att det är så illa,
men för offret eller överlevaren som varit i den situationen
är det så illa och kan leda till döden.
I APRIL 2019 ERKÄNDE ANDERSON GROVT RATTFYLLERI OCH GROV STALKNING
HAN DÖMDES TILL SEX ÅRS FÄNGELSE
ANDERSON FÖRBJÖDS OCKSÅ ATT HA KONTAKT
MED RACHEL OCH DERAS GEMENSAMME SON
Jag får brev från John dagligen,
så regelbundet att det känns märkligt om jag en dag inte får det.
Vi pratar inte och jag svarar inte på breven,
men det är en strid ström av bilder och brev.
Det är svårt att veta om jag borde öppna breven eller inte,
men nu när han sitter i fängelse
ger breven mig insyn i vad som rör sig i hans huvud.
Det gör det lättare för mig att sova om nätterna
när jag vet att han ångrar sig och inte fortfarande är arg på mig.
KRIMINALVÅRDSANSTALT
Jag har alltid skrivit till Rachel.
2020 skrev jag nog ett brev om dagen.
Nej, varje vecka, menar jag.
Fullt så galen är jag inte.
Nån gång i veckan för att hålla kontakten, och jag vet att hon läser dem.
Om hon vill ge dem till polisen så att jag får skit för det,
så får det väl bli så.
Om hon känner att hon behöver göra det, så får det vara så.
2021 ÖVERKLAGADE ANDERSON KONTAKTFÖRBUDET MOT SIN SON
RACHEL HADE INTE RÅD MED RÄTTEGÅNGSKOSTNADERNA
SÅ BESLUTET ÄNDRADES SÅ ATT KONTAKT MED JAX ÄR TILLÅTEN
Jag har inte glömt min son i fängelset.
Jag får prata med honom i telefon, och han är rolig:
"Jag vet inte ens hur du ser ut."
Då får jag påminna honom: "Jo, för jag tog hand om dig.
Du var två år när vi sågs senast,
och det är tråkigt att du inte minns det, men jag minns."
Mitt mål var att komma hem till Jax femårsdag, som var i söndags.
Men det blev en vecka senare.
Det är fredag i dag och på måndag kommer jag ut.
EFTER ATT HA AVTJÄNAT MINIMITIDEN BEVILJADES ANDERSON VILLKORLIG FRIGIVNING
BARA TVÅ OCH ETT HALVT ÅR EFTER DOMEN
John kommer ut och han vill träffa sin son.
När John får träffa Jax
och får ha honom hos sig över en natt eller en helg,
så är jag orolig för att han ska rymma med mitt barn
så att jag aldrig hittar honom.
Den tanken gnager i mig.
Jag hoppas att han kan vända blad.
Men jag är orolig för att han ska bli den gamla John igen
och försöka skada mig igen.
Jag tror att om han börjar knarka igen
kommer han att känna att han inte har nåt att leva för längre,
och då kommer han att ge sig på mig också.
Jag har skaffat övervakningskameror.
Jag har kameror runt huset för att se till att han inte kan stalka mig igen
eller mixtra med min bil.
Han får en chans.
Om han gör fel en gång till så åker han i fängelse igen.
Och då är det över.
KRIMINALVÅRDSANSTALT
DEN 15 NOVEMBER 2021
BLEV JOHN ANDERSON VILLKORLIGT FRIGIVEN
Många menar att människor inte kan förändras.
Men om man har upplevt traumatiska saker
ska de inte definiera en som person i all framtid.
Jag är inte den jag var förut.
Jag är redo att träffa min familj.
TVÅ VECKOR SENARE
Det har gått två veckor sen jag kom ut och ärligt talat har jag ingen plan än.
Jag jobbar på den.
Den plan jag har är att bli en del av min sons liv igen.
JOHN FÅR FÖR NÄRVARANDE TRÄFFA SIN SON VARJE VECKA
Jag är överlycklig för att få vara med min son.
Han är fem år nu.
Det är tåga i honom.
Det är en lisa för själen att få se min son igen.
Det ger mig nåt att se fram emot.
Men de dagar jag inte träffar honom är jag ledsen över det.
Innan allt det här var vi en familj och jag hade min son hos mig hela tiden.
Och nu sitter jag här några år senare
och får bara träffa min son ett par gånger i veckan.
Jag vill att Rachel och jag ska uppfostra honom tillsammans.
Jag tycker inte att det är så långsökt
att jag en vacker dag vill ha min familj samlad under samma tak igen.
Men det krävs att jag visar vad jag går för
och att människor kan utvecklas och förändras i livet.
TRE MÅNADER SENARE
Att John är ute ur fängelset är definitivt en förändring.
Han har varit ute i drygt 90 dagar nu, tror jag.
Jag vet att John vill att vi ska bli en familj igen…
…men man kan inte resa bakåt i tiden.
Det finns för många ärr. Allt är trasigt.
Jag hoppas att John kan hålla sig nykter och fortsätta sträva efter ett bättre liv.
Och om John är beredd att ta sitt ansvar
kan han vara en far för Jax.
Jag hoppas att vi kan bli vänner för vår sons skull,
för alla barn behöver sin pappa.
Men han kommer att behöva förändra mycket i sig själv
och sina beroenden, om det ska ske.
Tiden får utvisa hur det går.
JOHN HAR FORTSATT ATT ARBETA OCH TRÄFFA SIN SON
RACHEL VIDHÅLLER ATT DET HÄR ÄR HANS ALLRA SISTA CHANS
Undertexter: Martina Nordkvist