‎Când ești închis,
‎există o mulțime de etichete ‎pentru tine sau pentru alții.
‎Unii râd de acuzația de hărțuire ‎cu circumstanțe agravante.
‎„Hărțuitor? Ce rahat e ăsta? ‎Stai în tufișuri cu binoclul?”
‎„Nu e chiar așa…”
‎Am înțeles de ce, pentru unii, ‎așa stau lucrurile, dar…
‎Fiecare are o situație diferită.
‎Așa că…
‎Cu oameni necunoscuți, o iau și eu în râs,
‎fiindcă îmi produce multă durere ‎și resentimente.
‎Îmi revine în minte trauma ‎prin care am trecut eu și Rachel.
‎ÎN SUA, AU LOC ANUAL
‎PESTE TREI MILIOANE DE INCIDENTE ‎DE URMĂRIRE ȘI HĂRȚUIRE.
‎EXISTĂ O LEGĂTURĂ RECUNOSCUTĂ ‎ÎNTRE TRAUME ȘI COMPORTAMENTELE OBSESIVE.
‎Vreau să fie clar un lucru:
‎poate că am empatie pentru John,
‎dar nu-l voi ierta niciodată ‎pentru ceea ce mi-a făcut.
‎Dacă înțeleg, ‎nu înseamnă că trebuie să accept.
‎Nu accept.
‎UN SERIAL NETFLIX
‎Aș prefera să fiu considerat criminal ‎și nu hărțuitor.
‎Îmi doream intensitatea senzației ‎că sunt urmărită.
‎Oricine poate fi hărțuitor.
‎Sunt povești de speriat copiii.
‎Nu mai sunt așa de nebun.
‎O ULTIMĂ ȘANSĂ
‎GALESBURG, ILLINOIS
‎PENITENCIARUL HENRY C HILL
‎ADMINISTRAȚIA PENITENCIARELOR ‎STATULUI ILLINOIS
‎LA 24 MAI 2019, ‎JOHN ANDERSON A FOST ÎNCHIS
‎PENTRU HĂRȚUIREA FOSTEI SALE PARTENERE.
‎În cazul meu, ‎hărțuirea are legătură cu abandonul.
‎Mă agăț de o persoană, ‎fiindcă mă simt abandonat de aceasta.
‎Asta mă face și mai dornic ‎să mă agăț de ea.
‎Apoi mă enervez și îmi zic: ‎„Dacă mă iubești, ar trebui să fii aici.”
‎Furia apare fiindcă sunt rănit.
‎Rememorând, pot spune ‎că acela a fost începutul problemelor
‎care m-au adus în situația asta.
‎Sunt John R Anderson al III-lea.
‎Sunt închis la penitenciarul Hill. ‎Am fost acuzat de hărțuire în formă gravă.
‎ȚINUTUL DEMAL, ILLINOIS
‎Am crescut la țară.
‎Tata m-a învățat să vânez și să pescuiesc.
‎Aveam note bune, ‎făceam sport, jucam baseball.
‎Cred că mereu am avut în vedere ‎o relație serioasă.
‎Chiar și cu primele iubite, ‎la gimnaziu și în primii ani de liceu,
‎le duceam mereu flori ‎sau le făceam casete cu muzică.
‎Eram genul mai serios. ‎Nu voiam doar să ne distrăm.
‎Căutam o legătură, o anumită intimitate.
‎De la început știu ‎dacă o să-mi placă cineva sau nu.
‎Eu și Rachel ne-am potrivit perfect.
‎Eram foarte apropiați.
‎ÎN ANUL 2015, LA 32 DE ANI,
‎A CUNOSCUT-O PE RACHEL, ‎CARE AVEA 28 DE ANI.
‎Mă numesc Rachel.
‎L-am cunoscut pe John în 2015, ‎la o întâlnire pe nevăzute.
‎Pe atunci, aveam trei slujbe ‎și îmi creșteam singură fiul.
‎Nu eram interesată ‎în niciun fel de relație.
‎John era foarte amuzant și spiritual.
‎La vremea aceea, ‎avea o motocicletă Harley-Davidson.
‎Era genul meu de bărbat.
‎I-am spus mereu că ochii lui verzi…
‎m-au vrăjit în acea primă seară.
‎Nu ne-am aruncat cu capul înainte.
‎Voiam să avansăm încet,
‎fiindcă voiam să cunosc persoana, ‎înainte să-l implic pe fiul meu.
‎La început, ‎a fost nevoie de multe concesii,
‎fiindcă el era mecanic auto,
‎lucra șase zile pe săptămână, ‎zece ore pe zi.
‎Ieșea des cu prietenii lui ‎și era mereu înconjurat de fete,
‎iar prietenii lui voiau să-l facă ‎s-o țină tot într-o petrecere.
‎Pe atunci, nu știam ‎că obișnuia să bea tot timpul.
‎Mă gândeam că bea doar în weekend.
‎Eu nu beam. ‎Lucram și mergeam acasă la copilul meu.
‎Dar era mereu bun cu Gauge.
‎Gauge îl privea ca pe tatăl lui.
‎FIUL LUI RACHEL, GAUGE, AVEA TREI ANI ‎CÂND EA A ÎNCEPUT SĂ SE VADĂ CU JOHN.
‎Gauge era un copil plin de voie bună.
‎Era micul meu star rock.
‎I-am făcut o creastă.
‎Arăta întruna semnul rockerilor ‎și îl duceam pe motocicletă.
‎Și…
‎A fost grozav, dar…
‎Îl luam pe Gauge cu mine ‎și lumea mă întreba:
‎„Cine e puștiul ăla, John?”
‎La început, îmi plăcea.
‎Dar cu cât mai mult țineam la Gauge, ‎cu atât întrebările mă iritau.
‎„E copilul meu. Ce vrei să spui?”
‎Era o relație în care, ‎dacă eu eram mai insistentă,
‎John dădea înapoi,
‎iar când el devenea insistent, ‎dădeam eu înapoi.
‎Imediat ce-i spuneam că s-a terminat,
‎era la ușa mea, la ora 23:00, ‎spunându-mi cât de rău îi pare.
‎Eram foarte…
‎Nu știu…
‎Cred că orbiți de dragoste.
‎Am rămas împreună, cu bune și rele ‎și, la un moment dat,
‎am aflat că sunt însărcinată.
‎Pe atunci, ne gândeam ‎să ne mutăm în Arkansas.
‎Avea un unchi în Arkansas ‎și am fost să-l vizităm.
‎E un loc foarte frumos,
‎așa că am început să ne uităm ‎ce case erau disponibile.
‎NOIEMBRIE 2016
‎LA 18 LUNI DUPĂ PRIMA ÎNTÂLNIRE ‎A CELOR DOI,
‎S-A NĂSCUT JAX, ‎FIUL LUI RACHEL ȘI AL LUI JOHN.
‎După nașterea lui Jax, ‎am mers în Arkansas.
‎Am stat la unchiul lui,
‎încercând să încheiem contractul ‎cu doamna care ne vindea casa.
‎Și… Jax avea doar patru luni ‎când a murit Gauge.
‎Nici în ziua de azi ‎nu știu ce s-a întâmplat.
‎A fost o furtună și au căzut niște copaci.
‎Cu un tractor, mutam copacii ‎peste gard, pe pășunea cailor.
‎Gauge mă ajuta.
‎A căzut de pe tractor ‎și am trecut peste el fără să vreau.
‎Rachel era acolo când s-a întâmplat.
‎Era lângă casă. ‎A coborât și îl ținea în brațe.
‎Încă îi simțea bătăile inimii.
‎Ambulanța nu a ajuns ‎destul de repede acolo
‎și nu l-am putut duce repede la spital.
‎Gauge nu mai e printre noi.
‎Ea știe că sunt un om ‎foarte grijuliu și atent la siguranță.
‎Eram mecanic auto de-o viață.
‎Reparasem tractoare, utilaje agricole, ‎combine, utilaje de construcții.
‎Ea știa că nu era vorba de nesăbuință ‎și că nu făcusem ceva…
‎vreo manevră nesigură cu el pe tractor.
‎Dar atunci, pe loc…
‎m-am simțit responsabil și vinovat.
‎Am simțit că mi-am ucis fiul.
‎Am…
‎Ne-am pierdut copilul.
‎Și…
‎amândoi am devenit alți oameni.
‎După ce a murit Gauge, eu…
‎m-am transformat ‎într-o persoană goală pe dinăuntru.
‎E foarte greu de explicat.
‎Nu voiam să fac nimic. ‎Nici să mănânc, nici…
‎Nu puteam să-l țin pe Jax în brațe.
‎Cred că simțea și el cât de tristă eram.
‎Țipa întruna.
‎Deci John a trebuit ‎să preia toată responsabilitatea
‎pentru un copil de patru luni ‎și pentru mine,
‎fiindcă eu nu eram în stare.
‎Și-a dat silința, înainte să cedeze.
‎LA MAI PUȚIN DE UN AN ‎DUPĂ MOARTEA LUI GAUGE,
‎RACHEL ȘI JOHN S-AU MUTAT ‎ÎN CASA LOR DIN ARKANSAS.
‎John a lucrat în primul an.
‎Am ajuns într-un punct ‎în care nu primea destul de lucru
‎ca să ne poată susține,
‎așa că a trebuit să mă angajez.
‎John a început să-și facă prieteni,
‎iar acești prieteni se drogau.
‎Începuse să fumeze.
‎Nu știu ce a fost prima dată: ‎crack sau metamfetamină.
‎Eu mă uitam la el cum se droga.
‎Am înțeles de ce încerca ‎să-și amorțească durerea.
‎Se simțea vinovat, își zicea ‎că ar fi putut preveni accidentul.
‎E greu să trebuiască să gestionezi asta.
‎Dependența mea a devenit extremă.
‎Luam metamfetamină și reacționam urât.
‎Nu mai trăisem așa ceva.
‎Aveam halucinații.
‎De câte ori închideam ochii, ‎îi vedeam fața.
‎Biata Rachel, s-a închis în ea.
‎N-a mai…
‎Pur și simplu… s-a închis în ea.
‎Am continuat așa un an și jumătate.
‎Niciunul dintre noi nu s-a preocupat ‎să caute ajutor, consiliere,
‎sau altceva care să ne ajute să răzbim.
‎Și…
‎oricât de mult aveam nevoie unul de altul, ‎simt că ne respingeam.
‎Când se spune ‎că nu-ți poate merge mai rău, se poate.
‎Eu nefiind capabilă să funcționez normal,
‎probabil că nu-i ofeream ‎ceea ce el avea nevoie.
‎A găsit o fată ‎care lucra la docurile de pe lac.
‎Și…
‎m-a înșelat cu ea.
‎Cred că fata avea 19 ani.
‎În acel moment, John avea 35 de ani.
‎Era foarte tânără.
‎I-am spus că nu-l las să distrugă familia, ‎că putem repara lucrurile.
‎Atunci m-a lovit pentru prima dată.
‎M-a lovit peste față atât de tare, ‎încât am căzut la podea.
‎Apoi mi-a luat cheile ‎și a plecat toată noaptea.
‎Pe atunci, ‎John avea vedenii și auzea voci,
‎fiindcă lua multă metamfetamină.
‎Își lăsa telefonul ‎să înregistreze din baie,
‎apoi asculta înregistrările
‎și țipa și urla la mine, ‎zicând că îl înșel,
‎dar ceea ce se auzea ‎era sonorul de la televizor.
‎După aceea, a fost și mai rău.
‎Era ziua mea. A jurat ‎că auzise vocea unui bărbat în garaj.
‎M-a prins de gât în bucătărie,
‎m-a târât pe hol și m-a aruncat pe pat…
‎A început să mă lovească la coaste, ‎în piept, pe picioare și la cap.
‎M-a sugrumat până am vomitat.
‎A fost momentul în care am știut ‎că trebuie să plec de lângă el.
‎Că nu se va schimba, ‎nu avea să fie mai bine.
‎M-am hotărât ‎și n-am mai putut sta o secundă.
‎OCTOMBRIE 2018
‎DUPĂ CÂTEVA ZILE, ‎RACHEL A FUGIT LA MAMA EI,
‎ÎMPREUNĂ JAX, FIUL LOR DE DOI ANI.
‎M-am simțit ușurată ‎pe drumul de opt ore până în Illinois,
‎știind că nu va mai trebui ‎să am de-a face cu el.
‎Tot ce-i făceam lui Rachel ‎după ce am început să iau metamfetamină
‎simțeam că și ea îmi făcea mie, ‎ceea ce nu era adevărat.
‎Mintea mea îmi juca feste.
‎Și…
‎asta a adus multă violență ‎între mine și Rachel.
‎Dar când a plecat,
‎am simțit că am pierdut încă un copil ‎și pe soția mea.
‎Pe lângă suferința și durerea mea, ‎asta a durut și mai tare.
‎M-a copleșit, nici nu știu cum să explic.
‎M-am simțit trădat.
‎Apoi am devenit obsedat ‎de întrebarea: „Unde e fiul meu?”
‎Îi întrebam pe toți unde s-a dus. ‎Nimeni nu-mi spunea.
‎Mă mințeau. Îmi ziceau: ‎„E pe undeva pe-acolo. E în siguranță.”
‎Sunt exasperat. Rachel nu-mi vorbea.
‎Făcea asta ca să-mi ia fiul ‎și să mă rănească.
‎Cam pe atunci, John își dăduse seama ‎că nu mai sunt în Arkansas.
‎Așa că a început să-mi trimită mesaje.
‎GAUGE E LA MINE
‎AM CENUȘA LUI! PE CARE AI LĂSAT-O AICI.
‎Îmi spunea ‎că o să-mi arunce fiul la toaletă
‎dacă nu-i spun unde sunt
‎și nu-i aduc familia înapoi.
‎CREZI CĂ MINT.
‎NU-MI MAI PASĂ DE NIMIC, RACHEL.
‎AM ÎNCERCAT SĂ FIU REZONABIL, ‎DAR TU NU AI COOPERAT.
‎A început să-mi trimită clipuri
‎cu el turnând cenușă albă în toaletă.
‎Desigur, m-am speriat ‎și am avut un atac de panică.
‎NU MAI VREAU SĂ MĂ JOC, RACHEL!
‎N-O SĂ SE TERMINE BINE PENTRU NIMENI ‎DACĂ CONTINUI SĂ MĂ JOCI PE DEGETE.
‎După ce a făcut asta…
‎Acela a fost sfârșitul. Mă săturasem. ‎Am obținut un ordin de protecție.
‎ÎN NOIEMBRIE 2018,
‎JUDECĂTORIA ȚINUTULUI OGLE ‎A EMIS UN ORDIN DE PROTECȚIE
‎ÎMPOTRIVA LUI ANDERSON.
‎UNIVERSITATEA STATULUI ILLINOIS ‎SPRINGFIELD
‎În general, ‎ca hărțuirea să fie numită infracțiune,
‎trebuie să existe un ordin de protecție.
‎E primul pas pe drumul
‎de la un comportament neinfracțional ‎la unul infracțional.
‎Sunt Ryan Williams, profesor asociat ‎de criminologie și justiție penală
‎la Universitatea din Springfield.
‎RYAN WILLIAMS A ANALIZAT ‎TERMENII ORDINULUI DE PROTECȚIE
‎EMIS ÎMPOTRIVA LUI ANDERSON
‎Ordinele de protecție pot ajuta.
‎Gravitatea infracțiunii crește.
‎Un delict minor ‎devine automat infracțiune.
‎Înainte, fapta reprezenta ‎un comportament rău, problematic.
‎Acum e o infracțiune.
‎Ordinele de protecție se bazează ‎pe un efect de descurajare.
‎Din păcate, de multe ori, ‎hărțuirea e comisă de oameni
‎care nu se comportă rațional, ‎care nu au multe de pierdut.
‎Așa cum a făcut și John, ‎aceștia pot ignora ordinele,
‎fiind convinși că nu li se aplică.
‎DOSARUL LUI ANDERSON INCLUDE ‎MAI MULTE RAPOARTE
‎PRIVIND COMPORTAMENTUL AUTORITAR ‎ÎN RELAȚIILE ANTERIOARE,
‎ÎNCĂ DIN URMĂ CU 12 ANI.
‎John a avut o conduită îngrijorătoare ‎înainte, în celelalte relații.
‎E o persoană care nu acceptă faptul
‎că are un comportament vătămător.
‎Aș spune că sunt surprins
‎că nu au existat ‎consecințe mai grave în aceste cazuri.
‎Dacă John nu controla femeile, ‎apăreau furia și agresivitatea.
‎De fiecare dată, mai intense. ‎Asta mă sperie.
‎Mereu e un baton de dinamită pe undeva.
‎Mă numesc Rick Anderson ‎și sunt unchiul lui John.
‎În acest moment, sunt singura rudă ‎care vorbește cu John.
‎31 MARTIE 2006
‎CONDUITA POSESIVĂ A LUI ANDERSON ‎A FOST DOCUMENTATĂ ÎN 2006,
‎DUPĂ SEPARAREA DE PRIMA LUI SOȚIE.
‎Când John era mai tânăr, ‎s-a căsătorit cu prima lui soție.
‎Dar John a înșelat-o ‎chiar în timpul nunții.
‎Soția lui a tras linie și s-a mutat.
‎John și-a ieșit din fire.
‎Pe atunci, când se enerva, ‎venea la tine acasă.
‎Sau aștepta într-o mașină ‎să ieși de la muncă.
‎Era un început de hărțuire.
‎DUPĂ PATRU ANI, ÎN 2010,
‎ANDERSON A FOST ACUZAT ‎DE HĂȚUIRE CU CIRCUMSTANȚE AGRAVANTE
‎A UNEI ALTE FOSTE PARTENERE.
‎A intrat în casa ei, s-a ascuns în dulap,
‎și, la ora 2:00, ‎a venit la capătul patului fetei.
‎Așadar toate relațiile lui, ‎și cu prima soție și cu a doua iubită,
‎s-au rupt, s-au destrămat.
‎Dacă aș fi Rachel, chiar și acum,
‎mi-aș face griji din cauza lui John.
‎OCTOMBRIE 2018
‎ÎN 2018, DUPĂ CE L-A PĂRĂSIT PE ANDERSON,
‎RACHEL S-A MUTAT ‎LA MAMA EI, JUDI, ÎN ILLINOIS
‎John o voia pe Rachel înapoi ‎și ar fi făcut orice pentru a o recupera.
‎Știa ce legătură puternică era ‎între mine și Rachel.
‎Și atunci, dacă nu se putea să fie a lui, ‎nu voia să fie a nimănui.
‎FEBRUARIE 2019
‎DUPĂ TREI LUNI, JOHN A VENIT DUPĂ RACHEL ‎LA 960 DE KILOMETRI DE ARKANSAS.
‎Când a ajuns aici, ‎a sunat de mai multe ori.
‎Dar se dădea drept altcineva la telefon.
‎Așa de isteț e idiotul ăsta!
‎Mă suna: „Dă-mi-o la telefon.
‎Lasă-mă să vorbesc cu ea. ‎O iubesc. Vreau să vorbesc cu ea.”
‎Apoi înjura. „Știu că e acolo. ‎Lasă-mă să vorbesc cu ea.
‎Ești o nenorocită! ‎Lasă-mă să vorbesc cu ea acum!”
‎E înfricoșător, absolut înfricoșător.
‎Ne ținea casa sub observație.
‎Intra pe alee, era iarnă, ‎cu camioneta lui mare.
‎Stătea acolo ‎și făcea cauciucurile să scârțâie.
‎Noi ne-am speriat și am chemat poliția.
‎M-am uitat după Jax. Era sub masă.
‎A zis: „Bunico, am făcut ‎ce mi-a spus mami. M-am ascuns.
‎M-am ascuns, cum mi-a zis mami.”
‎Mi-a frânt inima.
‎Nepotul meu trebuia să se ascundă
‎fiindcă mama lui îi zisese ‎să se ascundă de el,
‎fiindcă el o să-i facă rău mamei ‎și o s-o ucidă.
‎E dureros să-ți vezi fiica ‎trecând prin așa ceva.
‎Simțeam tot timpul, în permanență, ‎că mă urmărea.
‎Știe când sunt acasă, când nu sunt acasă.
‎E o preluare a controlului minții ‎și inducere a fricii.
‎Mereu, încontinuu, apeluri și mesaje.
‎Îmi lăsa mesaje vocale ‎în care-mi spunea că se sinucide.
‎Îmi trimitea poze cu lațuri
‎pe care le atârnase de căpriori ‎în subsolul casei mamei lui.
‎Mi-a spus că, atunci când o să murim, ‎o să murim împreună
‎și că nu contează dacă trebuie ‎să mă împuște în cap.
‎Că o va face. Vom muri împreună.
‎Mereu aveam senzația că e chiar după colț,
‎mergeam cu frică, ‎așteptând să apară din tufișuri.
‎Chiar asta s-a întâmplat.
‎Nu-mi răspundea la telefon.
‎Am ajuns să intru online,
‎unde există aplicații care afișează ‎un alt număr al apelantului.
‎Făceam aceste porcării.
‎Dar ea nu vorbea cu mine. ‎Așa că m-am dus acolo unde lucra.
‎5 MARTIE 2019
‎DUPĂ REVENIREA ÎN ILLINOIS, ‎RACHEL SE ANGAJASE LA UN DEPOZIT LOCAL.
‎Când a venit la muncă, eu așteptam acolo.
‎Ajunsesem cu două minute înaintea ei.
‎M-am dus la mașina ei.
‎Imediat ce m-a văzut, s-a speriat.
‎Fără niciun motiv, ‎asta mi-a provocat furia.
‎A fost o scenă urâtă acolo. ‎Până la urmă, a venit poliția.
‎Depozitul la care lucram avea o poartă ‎pe care putea intra și ieși oricine.
‎ÎNREGISTRARE SISTEM DE SUPRAVEGHERE VIDEO
‎Intrasem în parcare
‎și îmi luam lucrurile ‎ca să intru în clădire.
‎Acolo era o mașină care staționa…
‎din care a ieșit el ‎și a venit în fugă la mașina mea.
‎Încercam să încui ușile mașinii ‎și să sun la poliție în același timp.
‎Atunci, el a încercat ‎să spargă geamul din stânga,
‎țipând cât îl ținea gura că mă va ucide.
‎Apoi s-a dus la ușa din spate ‎și a deschis-o.
‎Am sărit din mașină strigând după ajutor
‎și am văzut un bărbat într-o mașină.
‎Am fugit la el.
‎El a ieșit din mașină ‎și m-a întrebat calm ce se întâmplă.
‎I-am zis: „O să mă omoare.”
‎Atunci, John și-a dat seama ‎că lăsasem cheia în mașină.
‎A încercat să mă calce cu mașina.
‎A văzut că nu ajunge la mine ‎fără să lovească alte mașini,
‎așa că a ieșit din mașină, ‎țipând la mine că o să mă omoare.
‎Tipul l-a doborât la pământ ‎și l-a ținut acolo.
‎A FOST CHEMATĂ POLIȚIA,
‎CARE L-A ARESTAT PE ANDERSON ‎LA FAȚA LOCULUI.
‎ANDERSON A FOST ACUZAT ‎DE ÎNCĂLCAREA ORDINULUI DE PROTECȚIE
‎ȘI A FOST DUS LA ÎNCHISOARE.
‎După ce a venit poliția și l-a arestat,
‎am simțit cea mai mare ușurare.
‎În sfârșit, nu mai putea veni ‎să-mi facă rău.
‎Eram liberă.
‎Scăpasem de el.
‎Scăpasem de toată nenorocirea.
‎Hărțuirea, mai ales în cazuri ‎de violență domestică, în relații,
‎nu are parte de atâta atenție ‎cât ar trebui.
‎Legea o tratează cu superficialitate.
‎Întrebarea e: ‎ce vom face ca să ne asigurăm
‎că acest comportament încetează?
‎Mă numesc Ali Friend.
‎Am fost procuror principal ‎la unitatea pentru violență domestică
‎din ținutul DeKalb.
‎DUPĂ INCIDENTUL DE LA DEPOZIT,
‎ALI FRIEND A FOST DESEMNATĂ ‎SĂ DUCĂ ÎN JUSTIȚIE CAZUL LUI ANDERSON.
‎Mi-e greu să știu ‎ce-i trece prin cap lui John,
‎de ce a făcut ceea ce a făcut.
‎Dar cred că voia să facă tot posibilul
‎ca să-i controleze din nou ‎viața lui Rachel.
‎Dacă asta însemna să-i ia viața, ‎atunci asta urma să se întâmple.
‎Adusese o chingă de nailon,
‎care era aranjată în așa fel ‎încât arăta ca un laț.
‎Au existat mai multe acte de strangulare ‎în perioada în care erau în Arkansas.
‎Părea că urma să-și pună în aplicare
‎amenințările din trecut, ‎când obișnuia să o stranguleze.
‎CENTRUL DE JUSTIȚIE
‎URMARE A ÎNCĂLCĂRII ‎ORDINULUI DE PROTECȚIE,
‎ALI FRIEND L-A ACUZAT PE ANDERSON ‎DE HĂRȚUIRE CU CIRCUMSTANȚE AGRAVANTE.
‎TRIBUNAL DISTRICTUAL
‎Hărțuirea în formă gravă se pedepsește
‎cu doi până la cinci ani de închisoare ‎la penitenciarul statului Illinois.
‎Sau cu o perioadă ‎de libertate condiționată.
‎Eram convinsă că libertatea condiționată ‎nu era o pedeapsă adecvată
‎și că trebuia îndepărtat din societate, ‎și pedepsit cu închisoarea.
‎Așa că a fost acuzat și de conducere ‎sub influența alcoolului, în formă gravă.
‎În statul nostru, această infracțiune ‎e pasibilă de cea mai serioasă pedeapsă.
‎CONDUCEREA SUB INFLUENȚA ALCOOLULUI
‎ÎNSEAMNĂ ÎNCHISOARE OBLIGATORIE ‎PENTRU ANDERSON.
‎CONDAMNAREA DOAR PENTRU HĂRȚUIRE ‎POATE ÎNSEMNA ELIBERAREA LUI.
‎E greu de crezut
‎că hărțuirea e mai puțin gravă ‎decât condusul sub influența alcoolului.
‎Cred că nimeni nu vrea să creadă ‎că e un lucru chiar așa de rău.
‎Dar pentru o victimă sau un supraviețuitor ‎al unei astfel de relații
‎este ceva foarte rău ‎și îi poate aduce moartea.
‎5 APRILIE 2019
‎ÎN APRILIE 2019, ANDERSON A PLEDAT VINOVAT ‎PENTRU AMBELE ACUZAȚII.
‎A FOST CONDAMNAT ‎LA ȘASE ANI DE ÎNCHISOARE.
‎LUI ANDERSON I S-A INTERZIS
‎SĂ INTRE ÎN CONTACT ‎CU RACHEL SAU CU FIUL LOR.
‎Primesc zilnic scrisori de la John.
‎A ajuns să fie foarte ciudat ‎dacă într-o zi nu primesc o scrisoare.
‎Nu vorbim.
‎Nu-i răspund, ‎doar primesc întruna poze și scrisori.
‎Nu se termină niciodată.
‎Mă frământ când primesc scrisorile.
‎Trebuie să decid ‎dacă vreau să le deschid sau nu.
‎Dar acum, cu el la închisoare, ‎citind scrisorile,
‎știu ce se întâmplă în mintea lui
‎și îmi e mai ușor să dorm noaptea
‎știind că își cere scuze ‎în loc să fie furios pe mine.
‎I-am scris întruna lui Rachel.
‎În 2020, i-am scris ‎câte o scrisoare pe zi.
‎Nu zilnic, săptămânal.
‎Numai sunt așa de nebun. ‎Săptămânal. Ca să țin legătura.
‎Știu că le citește. Le primește.
‎Mi-am zis că, dacă vrea să le predea ‎și să-mi facă necazuri,
‎așa să fie.
‎Dacă asta vrea și asta simte ‎că trebuie să facă, atunci așa să fie.
‎ÎN FEBRUARIE 2021,
‎ANDERSON A ATACAT ORDINUL ‎CARE-I INTERZICEA CONTACTUL CU FIUL SĂU.
‎FEBRUARIE 2021
‎RACHEL NU A AVUT BANI PENTRU CONTESTAȚIE,
‎IAR ORDINUL A FOST MODIFICAT,
‎PENTRU A-I PERMITE LUI ANDERSON ‎SĂ-L CONTACTEZE PE JAX.
‎La închisoare, n-am uitat de fiul meu. ‎Vorbesc cu el la telefon.
‎E amuzant, fiindcă zice: ‎„Nu te cunosc. Nu știu cum arăți.”
‎Pot să-i amintesc: ‎„Ba știi. Te-am crescut.
‎Aveai doi ani ‎când te-am văzut ultima dată.
‎Îmi pare rău că nu mai știi, ‎dar crede-mă, eu îmi amintesc.”
‎Scopul meu era să fiu acasă
‎când Jax împlinea cinci ani, ‎adică duminica trecută.
‎O să ajung după o săptămână.
‎Mă duc acasă… ‎Azi e vineri, luni merg acasă.
‎DUPĂ EXECUTAREA PEDEPSEI MINIME ‎PENTRU O SENTINȚĂ DE ȘASE ANI,
‎ANDERSON A FOST ELIBERAT CONDIȚIONAT,
‎LA DOAR DOI ȘI JUMĂTATE DUPĂ CONDAMNARE.
‎Se apropie ziua eliberării lui John ‎și vrea să-și vadă fiul.
‎Când John îl va putea vedea pe Jax
‎și îl va putea ține peste noapte ‎sau în weekend,
‎mă tem că va fugi cu copilul meu
‎și că nu-l voi mai găsi niciodată.
‎Am mereu asta în minte.
‎Sper că poate fi un alt om.
‎Dar îmi fac griji că va redeveni ‎John cel de dinainte
‎și va încerca să din nou să-mi facă rău.
‎Simt că, dacă reîncepe să consume droguri,
‎va simți că nu mai are ‎niciun motiv să trăiască,
‎iar asta înseamnă că ar veni și după mine.
‎Am montat camere de supraveghere.
‎Am camere în jurul casei, ‎ca să fiu sigură că nu mă urmărește iar,
‎și că nu încearcă să-mi umble la mașină.
‎Are o singură șansă.
‎Dacă o dă în bară încă o dată, ‎va ajunge iar la închisoare.
‎Asta e tot.
‎LA 15 NOIEMBRIE 2021, ‎JOHN ANDERSON A FOST ELIBERAT CONDIȚIONAT.
‎Multora le place să spună ‎că oamenii nu se schimbă.
‎Dar, dacă ai trecut ‎prin evenimente traumatizante,
‎acestea n-ar trebui ‎să te definească pe veci.
‎Nu mai sunt cel care eram.
‎Sunt pregătit să-mi văd familia.
‎DUPĂ DOUĂ SĂPTĂMÂNI
‎Au trecut două săptămâni ‎de când am fost eliberat și, sincer,
‎încă nu am un plan bătut în cuie.
‎Încă lucrez la asta.
‎Planul meu principal în acest moment e ‎să redevin o parte din viața fiului meu.
‎LUI JOHN ÎI ESTE PERMIS ‎SĂ-L VIZITEZE SĂPTĂMÂNAL PE FIUL SĂU.
‎Sunt încântat ‎să pot petrece timp cu fiul meu.
‎Are 5 ani. E foarte vioi.
‎Mi se umple sufletul de bucurie ‎că pot să-mi revăd fiul.
‎E ceva ce aștept cu nerăbdare.
‎Totuși, în zilele în care nu-l văd, ‎sunt trist fiindcă nu-l am alături.
‎Înainte să înceapă toate astea, ‎eram o familie.
‎Fiul meu era acasă cu mine tot timpul.
‎Iată-mă acum, câțiva ani mai târziu,
‎îmi văd fiul de câteva ori pe săptămână.
‎Vreau să mă asigur ‎că eu și Rachel îl vom crește împreună.
‎Nu e deplasat să zic ‎că, la un moment dat, aș vrea
‎ca familia mea să fie reunită ‎într-o singură casă,
‎ca o familie adevărată.
‎E nevoie să dovedesc prin acțiunile mele
‎că oamenii se pot dezvolta ‎și se pot schimba de-a lungul vieții.
‎DUPĂ TREI LUNI
‎Cu siguranță e diferit ‎cu John afară din închisoare.
‎Au trecut puțin peste 90 de zile.
‎Știu că John vrea ‎să fim din nou o familie…
‎dar nu ne putem întoarce în trecut.
‎Sunt prea multe cicatrici ‎și totul e stricat.
‎Să sperăm ‎că John poate rezista fără să bea
‎și că va vrea în continuare ‎să-și îmbunătățească viața.
‎Dacă John e dispus ‎să accepte această provocare,
‎poate fi tată pentru Jax.
‎Sper ca noi doi să putem fi prieteni ‎pentru binele fiului nostru,
‎fiindcă orice copil are nevoie ‎de tatăl lui.
‎Dar va trebui să se schimbe mult
‎și să scape de dependențe ‎ca să se întâmple asta.
‎Doar timpul ne va spune.
‎DUPĂ FILMARE, JOHN A CONTINUAT ‎SĂ LUCREZE ȘI SĂ-ȘI VADĂ FIUL.
‎RACHEL ÎȘI MENȚINE PUNCTUL DE VEDERE ‎CĂ ACEASTA E ULTIMA LUI ȘANSĂ.
‎Subtitrarea: Dan Ilioiu