A NETFLIX SAJÁT GYÁRTÁSÚ VALÓSÁGSHOW-JA
Jacában nőttem fel.
Ide kötnek a gyerekkori emlékeim.
Itt táncoltam.
Itt szeretett a családom.
Minden, ami formált.
Hadd nyissam ki az ablakot, hogy érezzem a vidéki levegőt.
Kilenc éve nem voltam itt.
Mintha az átéltek meg sem történtek volna.
Úgy éreztem magam, mint amikor elmentem.
Gyereknek érzem magam.
Emlékszem, amikor anya vitt ezeken az utakon.
Imádtunk autózni suli után.
Elaludtunk.
Fáradtak voltunk suli után.
Anyám régi kocsija.
Idővel egyre jobban azt éreztem, hogy sok bennünk a közös.
Az ő és a családja története
hasonló az enyémhez.
Különböző hatások és célok,
mégis sok mindenben hasonlítunk.
Ezért is volt érdekes látni,
hogy milyen nő...
Nem arra gondolok, hogy néz ki, mások hogyan látják,
mije van most vagy a családunknak, hanem arra, ami emögött van.
Beugrott egy dal.
Csak úgy.
Az óda, amit Szűz Máriának énekeltünk az iskolában.
A hajnalcsillag
Esti fény
Minden reményünk ő
Názáreti Mária
JACA, SPANYOLORSZÁG
Régen jártunk itt.
Erre mentünk az iskolába,
amikor balettre mentünk vagy jöttünk.
Arra vannak a szarvasok. Megnézzük?
Ami a leginkább hiányzik,
az a természet.
Amikor a folyóhoz mentünk anyámmal.
A szabadban írtam a házit délutánonként,
szendvicset ettem, szedret szedtem a lekvárhoz.
Vasárnap tejért mentünk, hogy sodót csináljunk anyával.
Annyi virágpor van.
- Igen. - Ugyanolyan, nem?
Te jó ég!
Sok éven át mászkáltunk a fellegvárban...
Kilenc éve nem jártam itt, de...
Mintha tegnap lett volna.
- Ugye? - Aha.
Kicsit sokkoló.
Nagyszerű életem volt Jacában.
Körülvett a szeretet, a természet.
Ott vannak azok a pici házak, amiket szerettél.
Álmaim otthona.
„Itt fogok lakni, ha nagy leszek.”
„Megveszem ezt a házat.”
Igen, régen arról a házról álmodtál.
Nézd az őzeket!
- Elijesztettük őket. - Még kicsik.
- Menjünk ebédelni? - Igen.
- Éhes vagyok. - Nagyszerű.
Georgina!
Gyönyörű!
Mindenki elővette a mobilját.
Nem hittem, hogy így felfigyelnek rám.
Nem igazán értettem,
mert ugyanolyannak látom magam.
- Kiskorod óta ismerlek. - Igen.
Ők nem változtak.
És én sem.
Meglepett.
Sokat változott, nem?
- Emlékszel, hány játékot vettünk itt? - Igen.
- Diego! - Hogy vagy?
- Jól. - Rendben.
Az osztálytársam volt.
Nézd, Mario is az osztálytársad volt.
- Hol van? - Ott.
- Szia, Mario! - Hogy vagy?
- Ez még mindig játékbolt? - Nem.
- Jó látni téged. - Téged is.
- Vigyázz magadra! - Csáó!
Veszek egy lottószelvényt. Régen is itt vettem.
Szeretek lottózni, mert hiszem, hogy egy nap nyerek.
Egész nap fotózni fog?
Nem hittem volna, hogy Jacában is van paparazzi.
Azta!
Itt már nem árulnak édességet.
Igen, megváltoztatták.
Van cukorka, nem?
Helló!
- Mennyi emlék! - Gyerekként mindig cukorkát vettünk itt.
- Igen. - Hozok.
Ha csak öt-tíz centem volt, akkor is idejöttem.
Öt cent? Egy gumimaci. Nekem.
Öt centért rágót vettünk.
Mindenből veszek a kicsik születésnapjára.
Újra kislánynak érzem magam.
Mindent meg akarok venni.
Továbbra sem tudok lemondani az édességről.
Szerintem sosem tudok.
Most még inkább édességfüggő vagyok.
Gyerekként is az voltam.
De egyre kevesebbet eszem.
Mert...
Már meglátszik. Öregszem.
A picik is édesszájúak.
Mennyi?
Ez 95 euró lesz.
Tartsa meg!
Helló!
Georgina, jó visszajönni ide?
Nagyon.
Anya, Jaca megőrült.
A helyiek kiborultak.
BIARRITZ ROTISSERIE
Helló!
- Hogy vagytok? - Nagyon jól.
- Igen. - Jó.
- Ez nem változott. - Igen.
Számomra a Biarritz
olyan hely, amire gyerekkoromban nem futotta.
Itt akartam enni.
Mennyi emlék.
Alig várom, hogy leüljek.
Meleg van.
Olyan megindító volt,
hogy amikor visszajöttem, ott ehettem.
Mert megváltozott az életem.
Emlékszel, hogy gyerekkorunkban sosem jöttünk ide?
Igen.
Párszor jártam itt a társulattal.
- Én is. - Talán félév végén.
De ez egy nagyon jó étterem volt.
- Igen. - És nem tudtunk eljönni.
Egykor csak benézhettem,
de most itt ebédelhetek a testvéremmel.
Úgy örülök.
Tudod,
most a legjobb éttermekbe járok,
de hiányzik, hogy anya szendvicsezni vitt minket.
Szuper piknikekre mentünk.
Emlékszem, lusta voltam.
Kicsi voltam, és anyával túrázni mentünk.
Igen.
Szívesen meghívnám anyát és apát.
Amikor apa meghalt,
megváltozott az életem és a munkám is.
Tudom, hogy miatta. Ő a fény.
Amikor megtudtam, hogy apám meghalt,
éppen aláírtam az első munkaszerződésemet.
Egy divatszerződést.
Szóval...
kitaláltam valamit a szülinapomra.
Torinóba menni a gyerekekkel, anyával és a testvéremmel.
Crisnek meccse volt.
Argentínába mentem a temetésre.
Nagyon furcsa szülinap volt.
Sosem hittem volna.
Tudom, hogy azért történt akkor, mert apám ott akart lenni,
így vagy úgy, a szülinapomon.
Régóta kórházban volt.
De remélem,...
Érzem a jelenlétét. Tudom, hogy velem van.
Sokat beszélek vele. Imádkozom hozzá.
Érzem, hogy velem van, ahogy gyerekkoromban is.
Bár nem töltöttünk együtt annyi időt,
amennyit szerettünk volna,
mindig mellettem állt.
A kislánya voltam.
Nem a kedvence, mert a szüleimnek nem volt kedvence.
Tudom, hogy neki nem volt. De hasonló a természetünk.
Igen.
Azt hittem, ha visszajövök,
boldogabb leszek, de szomorú vagyok.
A legszebb emlékünk...
- Nekem a balett. - A táncsuli.
- A táncakadémia. - Az iskola.
Nekem nem!
Negyed tízre mentünk,
és az apácák eljöttek értem.
Nem akartál iskolába menni.
Mindig kihagytam az első órát, mert olyan sokat sírtam.
- Mindig hisztiztél. - „Anya, ne hagyj el!”
Utáltam az iskolát.
Féltem az apácáktól, és ők voltak a tanáraink.
Magányos voltam.
Anyám azt hitte, autista vagyok,
mert szerettem a saját világomban lenni. Aztán beíratott balettre.
A tanárok megmondták, hogy nem vagyok az.
A parkban és az iskolában nem jöttem ki a társaimmal.
Talán nem illettem közéjük.
Jacára,
azokra, akiknek hálásak lehetünk.
- Az életünkre. - A gyerekkorunkra.
Egymásból merítettünk erőt.
Mi ketten.
Igen.
Nem lett volna ugyanaz. Nélküle nem tudnám elképzelni az életemet.
A sorsunk és az élményeink közelebb hoztak egymáshoz.
Annyira védjük egymást,
mivel a múltunk nehéz volt.
SUSANA ARA MARRACO TÁNCAKADÉMIA
Nyújtás! Figyeld a zenét!
Kezet fel!
Kettő, három, négy!
Soutenu. Öt, hat…
Tendu és zár. És soutenu.
Hogy vagy, Susana?
- Hogy vagy? - Jól.
- Rég találkoztunk. - Igen.
Georgina balett tanára voltam
három-négy éves korától egészen 16 éves koráig, amikor elment.
Emlékszel, amikor kiskorodban
a Hattyúk tavára készültünk, és hattyúnak öltöztünk?
Az első fellépésem.
Emlékszem, félkörben álltunk és így tartottuk a fejünket.
Gyönyörű volt.
Tökéletesen tartotta a fejét.
„Nézd ezt a gyereket!”
"Négy vagy öt éves
és úgy áll ott,
mint egy prímabalerina”
Fegyelemre neveltél minket,
önfeláldozásra,
munkára, elszántságra, bajtársiasságra.
Egy család voltunk.
Nem csak a táncról szólt.
A második otthonom volt, a családom, a motivációm.
- Órákat töltöttél itt. - Igen.
Akkor is, ha nem volt órád.
- Igen. - Itt maradtál.
Alkalmazkodtál és segítettél a gyerekekkel.
Emlékszem egy beszélgetésre,
14 vagy 15 éves voltál,
és megkérdeztem, hogy akarsz-e táncolni.
Azt mondtad, táncos vagy modell akarsz lenni.
Fiatalon mindenki
Madridba akar menni modellkedni.
Az élet nem ilyen.
Nagyon megváltozott az életed.
- Nagyon. - Úgy örülök neki.
Látom, hogy beteljesíti az álmait.
Tudtam, hogy a jövőm…
Jó sorsom volt.
Tudtam, hogy jó jövőm lesz,
és éreztem, hogy családom is lesz. És így lett.
Fiatal anya vagyok.
Magabiztosnak tűnik.
Elégedettnek.
Olyan élete van, amilyet akart.
Olyan magabiztos.
Nézd, ki van itt!
Ms. Sara.
- Sara Lores. - Te táncosnak is nézel ki.
Örülök, hogy balettruhában látom.
Emlékszem, amikor a nappalijukban
ugráltunk, nyújtottunk.
Meglátogattál.
Még mindig táncolsz, igaz?
- Persze. - Szerencsés vagy.
Balerina vagyok. A Nemzeti Táncegyüttesnek dolgozom.
Semmi mást nem csináltam, csak táncoltam.
- Táncolni fogsz? - Persze.
- Amit csak akarsz. - Rendben.
De előbb bemelegítsünk. Merev vagyok.
Emlékszel, amikor a boltban a hajamról panaszkodtam?
Már eleged volt. Megkérdeztél egy férfit,
hogy szerinte is pocsék-e a hajam.
Azt mondta, hogy nem.
„Ez fel sem merült bennem.”
Azt mondtad, „Látod?” „Hagyj békén!”
Georgina olyan, mint kicsi korában.
Nagyon huncut,
jófej.
Nagyon szeretetteljes.
Tele volt élettel.
Folyton táncoltál. Itt, otthon.
Egész nap. A nappaliban.
Emlékszel?
Egyszer a balett megszállottja voltam.
Sosem éreztem elég jónak magam. Máskülönben folytattam volna.
Tovább táncoltam volna.
Megvolt hozzá az esze. Szorgalmas volt és makacs.
Ez is fontos.
Anyagilag is...
nagy kiadás, tudod?
Nőttél, új cipő, a versenyek.
Nem telt rá.
Félgőzzel nem lett volna értelme.
A tánc fegyelem, áldozat,
kemény munka, barátság, bajtársiasság.
Úgy éreztem, sok minden hiányzik belőlem.
Sokszor nagyon magányosnak éreztem magam.
Ezek formáltak engem.
A táncnak és a gyerekkoromnak köszönhetően lettem ilyen.
A teste emlékszik.
Benne van.
Minden, amit fiatalon tanult.
Újra ott van az az arckifejezés.
Amikor kicsi volt és átérzéssel táncolt,
és erősen koncentrált.
Helló!
Hogy vagy?
Rég találkoztunk.
A második anyám.
Ahogy Gio mondta, a másik anyja vagyok.
Sok időt töltött nálunk, és remekül szórakoztunk.
- Hogy vagy? - Jól.
- Hoztam valamit. - Tényleg?
Nézd!
Hűha!
- Nahát! - Nézd!
- Olyan kicsi voltál. - Istenem.
- Nézd! Emlékszel? - Igen.
- A tengerparti nyaralások. - Szuper emlékek.
Nos…
- Nézd, milyen kicsi voltál. - Igen.
Visszatértem Jacához, és semmi sem változott.
Olyan furcsa érzés. A fellegvárban voltam,
és mintha semmi sem történt volna meg.
GRAUS, SPANYOLORSZÁG
Tizennyolc évesen Madridban akartam élni.
De nem telt rá.
Otthon maradtam és sajnáltam magam.
Aztán állásinterjúra mentem
egy városba, Jacától két órányira.
Egy 200 fős városba érkeztem.
Egy hosszú utca vezetett a hotelhez, ahová interjúra mentem.
HOTEL LLEIDA ÉTTEREM
Ott laktam.
- A bal oldalon. Emlékszem. - Igen.
Kamionok hajtottak itt el, az emberek munkába mentek.
Egyedül voltam.
Kicsi korod óta mindig bátor vagy.
Éjjel mindig féltem
egyedül hazamenni, mert senki sem volt ott.
Ha hazaérek, remek. De ha nem, kinek tűnne fel?
Esténként felhívtam az anyámat vagy a testvéremet.
Ha nem ébredtek fel, addig hívtam őket, amíg felvették.
Így volt társaságom.
- A bár ugyanolyan. - Zárva van.
Aha.
De ugyanolyan.
De kár!
A tulaj sem változott.
- Ms. Consuelo. - Georgina.
Nem számítottam rád.
Mondták, hogy eljöttél Grausba.
- Egyáltalán nem változott. - Lenyűgözően nézel ki.
Bejössz? Itt a kulcs.
A COVID miatt zárva van.
Nagy kár! Csütörtökön nyitunk.
- Remek. - Fantasztikusan nézel ki.
Hát...
Mindketten gyönyörűek vagytok.
- Igen. - Tényleg.
Szinte családtag voltál.
Tudom.
Sokat tanított nekem, és sokat tanultam öntől.
Nem volt szükséged rá. Okos és eszes vagy.
Gyorsan tanultál. Nem kellett tanítani.
Dolgozni akartam.
Egyszer elmentem Madridba,
Elmentem a Gucci boltba.
Olyan szép emlékeim voltak róla,
amiket nem akartam elveszíteni.
Mindenhol ott volt.
Mindig megelőzött.
Megcsináltam valamit, de láttam, hogy közben mással foglalkozik,
aztán megfordultam és ott volt.
Emlékszem, hogy itt voltam a szarvasgomba-szezonban,
és rengetegen jöttek ide.
A vadászok, a síelők.
Azok, akik Baqueira Beretbe mentek.
Egy nő, aki síelni ment a férjével,
látta, hogy itt dolgozom,
és ekkor döntöttem úgy, hogy Madridba költözöm.
Látta, hogy milyen jól dolgozom,
és állást ajánlott Madridban.
Nem lep meg, mert aranyat érsz.
Nem is hezitáltam.
Buszra ültem...
Nos...
Nyolc buszra, és Madridba mentem.
Eltévedtem az Avenida de América állomáson.
Elindultam, majd visszamentem és sírtam.
A járókelőktől kértem útbaigazítást. „Igen, menjen egyenesen.”
Bevittem az önéletrajzomat a La Castellanába.
Az Inditexbe.
Aztán visszamentem az állomásra.
Az éjszakát a buszon töltöttem.
Vasárnap reggel kilenckor megérkeztem,
hazamentem, lezuhanyoztam.
Délre mentem dolgozni.
Olyan boldog voltam.
Felhívtam a testvéremet. „Olyan jó előérzetem van.”
„Tudom, hogy felhívnak.”
Tudja, mire jöttem rá? Elsőre sikerülnie kell.
Csináld elsőre jól és nem kell újra próbálkoznod.
Így sokkal könnyebb és gyorsabb.
- Igaz. - Csináld jól vagy sehogy.
Félgőzzel minden tovább tart.
Cristiano Ronaldo nagyon szerencsés.
Ismétlem, nagyon szerencsés,
hogy Georgina felfigyelt rá.
Olyan jó érzés, hogy kinyithattam neked a hotelt,
még ha ma zárva is van.
Nekem is nagy öröm.
HOTEL LLEIDA
ÉTTEREM
- Helló! - Viszlát!
Egykor egyedül sétáltam itt.
Éjjel kettőkor,
vagy fél hatkor, amikor nyitott a hotel.
Jöttek a kamionok.
Nézd, ott a hentes.
Ott vettem longanizát.
Olyan jó volt.
Ez volt a hentesem.
Jó reggelt!
Üdv!
Köszönjük.
Emlékszem, reggel és este vásároltam.
Boldog voltam. Itt volt társaságom.
Egy órát voltam itt.
Néztem a vásárló idős hölgyeket. Nem voltak barátaim.
Emlékszem a secallonára.
Mindent megmutatott. „Ez a secallona, ez a longaniza,
ez a fuet...”
- Adhatunk, ha... - Kóstolja meg, ha akarja.
- Jó? - Oké.
Nagyon jó!
- Melyik a secallona? - Ez itt.
- Ez? - Igen.
A fehérpenészes.
- Nélküle is megeheti. - Úgy jó lesz.
A penész nélkül. Már emlékszem.
Nagyon jó!
- Messze a legjobb. - Összefutott a nyál a számban.
Csinálhatsz szendvicset a gyerekeknek.
- Imádják a felvágottakat. - Igen.
- Igazi spanyolok.
Ez igaz.
Mindig is imádtad a felvágottat.
Apa miatt. Sokat vett nekem.
Nagyon gyors az anyagcserém,
és remélem, hogy ez nem változik.
Imádok enni, élvezni az ízeket.
Ez összeköt másokkal.
- Elviszem a penész nélküli secallonát. - Mindet?
Jó, legyen!
Ez Olaszországé, ez Spanyolországé.
Még kettő…
És Sofinak.
- Még négy. - Még négy.
OLASZORSZÁG - MADRID
Kérhetünk egy közös képet?
Persze, hogyne.
Már megszoktam.
Próbálok csendes helyeket találni, ahol jól érezhetem magam.
Ahol nem ugrálnak körbe.
Kerülöm a zsúfolt helyeket.
Szia, csajszi!
- Kérhetek autogramot? - Igen, hová?
A sisakomra?
Megértem azokat, akik odajönnek,
és azt mondják, szeretnek.
Vagy közös képet kérnek.
Megértem.
Néha nincs kedvem ahhoz,
hogy lefotóznak, mert nem nézek ki jól vagy nem vagyok jól.
Szia, drágám!
Nézd!
Longanizát veszek Grausban.
A városban, ahol dolgoztam. Elmentem a főnökömhöz, Ms. Consuleóhoz.
Most a templomba megyünk.
Mindenki követ téged.
Micsoda?
Mindenki követ téged.
Mintha én lennék az elnök.
Az ikrek sem értik.
Mondták, hogy ilyen csak az elnökkel történik.
Persze.
Nem tartom magam hírességnek.
Tudom, hogy ha elmegyek valahova,
híresnek érezhetem magam.
Oké, drágám. Ettél már?
Most megyek enni.
Otthon ebédelsz?
Nézd!
- Egyedül. - Szép.
Nyugalomban.
- Természetesen. - Annyira király!
- Mit fogsz enni? - Oké, drágám.
Csirkét, ahogy te szereted.
Irigy vagyok.
Nyami.
Cristiano csodálatos.
Ő csak egy átlagos srác.
Átlagosabb
az átlagembereknél.
Elképesztő.
- Oké, drágám. - Oké.
- Puszi! Hamarosan találkozunk. - Ciao.
LA PEÑA BAZILIKA
- Helló! - Helló!
- Hogy vagy? - Nagyon jól.
- Gyönyörű vagy. - Köszönöm.
Grausban nem voltak barátaim,
délután öt és nyolc között otthon voltam.
Magányosnak éreztem magam.
Mit lehet Grausban csinálni? Jó, elmegyek a templomba.
Elmentem és meghallgattam az apácák imáit, aztán kezdődött a mise.
A szabadnapjaimon a kápolnába mentem.
A bazilikába.
Virágot vittem a Szűznek.
A bazilikának ereje van...
hatalma…
Nagyon vallásos vagyok.
Mindig is éreztem Isten védelmét.
Isten mindig erőt adott a harchoz,
mindig tudom, mi a legjobb nekem.
Imádkoznék Istenhez, „Segíts!”
„Irányíts és vezess a célom felé.”
Elmentem Grausba,
mert tudtam, hogy ha a húgom befejezte az iskolát,
együtt megyünk Madridba.
És így lett.
Szerencsére négy nappal azután, hogy beadtam az önéletrajzomat, felhívtak.
A húgom levizsgázott, és én egy hónappal előbb Madridba mentem.
MADRID, SPANYOLORSZÁG
Szörnyű volt, amikor először jártam ott.
Olcsó lakást kerestem.
Háromszáz euróért.
Az Avenida de Américán találtam lakást.
Később megtudtam, hogy tároló volt.
Télen hideg volt, nyáron katlan.
Volt egy szomszédom, Ms. Carmen.
Nappal a Massimo Duttiban dolgoztam,
majd öt órát dolgoztam, mert olyan messze laktam.
Néha péntekenként
és szombatonként felszolgáltam
egy kis bárban.
Emlékszem, egyik vasárnap hazamentem.
Esténként dolgoztam.
Csütörtök este, péntek este,
szombat este.
Vasárnap a Massimo Duttiban.
Sírva mentem haza.
Bekopogtam hozzá: „Kérlek, Carmen, a szomszéd vagyok.”
„Főznél nekem rizst és rántottát?”
Azt mondta, „Persze.”
Azután
nagyon fontos lett nekem.
Olyan jó volt hozzám.
Ha jó ember vagy,
az élet összehoz jó emberekkel.
Ezért nem felejtem el, honnan jöttem,
és ha lehet, segítek másoknak.
MADRID, SPANYOLORSZÁG A CSALÁD HÁZA
Helló!
Hogy vagy?
A gyerekek ajándékát csomagolom.
Úgy izgulnak. Tegnap elmondtuk nekik.
Mondtad, hogy jövök?
- Hogy vannak? - Izgulnak. Nagyon.
A Nuevo Futuroba megyek.
Ez egy egyesület gyerekeknek, akik...
rossz körülmények közül kerültek állami gondozásba.
- A keresztgyerekeim. - Szólj, ha segíthetek.
- Nem kell. Megoldom. - Remek, Georgina, köszönöm.
- Oké, ciao. - Szia!
BRITANY
Édesem, úton vagyok a Nuevo Futuro lakásba.
Elkészülsz 20-30 percen belül?
Meglepjük őket egy hívással, jó?
A csapat azt mondta, nagyon izgulnak.
Puszi!
Később beszélünk.
Mindig megkérdezik, hogy mikor jön Cristiano.
Rengeteg plakátjuk van róla. Olyanok akarnak lenni, mint ő.
Imádják Cris cipőit, imádják őt.
Mindig azt kérdezik, mikor jön.
Mindig azt mondom, „Legközelebb.”
Rosszul éreztem magam.
Arra gondoltam, hogy a modern technológiával
egy videóhívásban is találkozhatnak vele.
Helló!
- Szia! - Helló!
Hogy vagy? Hogy megnőttél!
Hány éves volt, amikor először jöttem?
Három. Ugye, Angie?
- Három? - Hány éves voltál?
- Hat vagy hét éves? - Hat.
Hat.
Olyan nagy lány vagy.
- Játszottatok a karácsonyi ajándékokkal? - Igen.
És a parfümök?
- Használtuk. - Használtátok?
Lássuk a gyönyörű testvéreket!
- Azta! - Cristiano!
- Igen. - És Messi.
Nézd!
- Szép! - Ezt csináltam!
Te csináltad?
- Tényleg? - Nézd, ez az anyukám.
Olyan gyönyörű!
Egy nap kíváncsi lettem a lakásra.
Milyen lakásban élnek az állami gondozottak,
és az egyesület gondozottjai?
Üdvözöltek, megmutatták a szobájukat.
Elmesélték a történeteiket.
Lássuk! Igazi gyémánt?
Nem.
Ígérem, legközelebb elhozom neked
a nyakláncokat, amiket a hercegnős cipőhöz adtak.
Jó?
Van lányod?
- Igen, két lányom és két fiam van. - Mi a nevük?
A legfiatalabb lány Alana.
Eva a legidősebb.
Mateo a középső fiú, Cris pedig a legnagyobb.
- Cris? - Cristiano, mint az apja.
BRITANY
Ő az egyik legidősebb lány.
Martina, Míriam,
- már nem itt vagytok? - Nem.
A felnőttekkel laktok? Jó. Az közel van Ventashoz, ugye?
A másik oldalon laktam.
Guindalera közelében.
- Néha gyalog mentem. - Mit csináltál?
Egy ruhaboltban dolgoztam.
- Melyikben? - Gucci.
Nem az ajándékozásról szól.
A pénzadományokról. Nem.
Rá kell szánni az időt,
hogy biztonságban érezzék magukat, hogy tudják, nincsenek egyedül.
- És a többiek? - Kint vannak.
Gyertek ide!
Mindegyiken van egy név.
Ez Britanyé.
Nike cipőt kaptam!
- Ezt tőlünk kapod. - Tényleg?
Ezt olvasd el először.
- Ezt? - Ezt.
Lássuk csak!
„Georgina, nagy szíved van.”
Tessék, olvasd el!
Olvasd fel nekem.
„Georgina, nagy szíved van.”
„Bár több olyan ember lenne, mint te.”
„Kedves, őszinte és csodálatos anya vagy.”
„Remélem, sosem felejtesz el.”
Sosem foglak elfelejteni.
Lássuk csak!
Mindig meghatódom, ha odamegyek.
Elérzékenyülök, ha rájuk gondolok.
Csodás gyerekek.
Olyan hálásak.
Mindig meglep, hogy bár apróságokat kapnak,
de olyan szépeket mondanak,
szebb dolgokat, mint egy felnőtt vagy az,
aki jobban él.
Érted?
Kevin, olvasd fel a tiéd!
„Szeretlek, Georgina.”
„Kevin.”
„Szeretlek, Georgina.”
„Mondd el Cristiano Ronaldónak!” „Nagyon szeretlek, Georgina.”
„És köszönöm a cipőt, Georgina.”
„Tudod, hogy nagyon szeretlek.”
„Sosem mondtam neked, Georgina.”
„Nagyon szeretlek.”
Már mondtad.
Mindig mondod, amikor találkozunk.
Van még egy meglepetésem, amit szeretettel készítettem elő.
Helló!
- Helló! - Helló! Hűha, Cristiano.
Hogy vagytok?
- Helló! - Kevin.
- Minden rendben? - Igen.
Gondoltam, beköszönök. Ölelek mindenkit.
Egyszer majd Gióval tartok és meglátogatlak titeket. Szívesen mennék.
Szuper!
Tanuljatok és legyetek jók, rendben?
Rendben.
Csókolok mindenkit, és nemsokára találkozunk, jó?
- Rendben. - Köszönjük.
- Puszi!
- Ciao. - Viszlát!
Puszi!
- Drágám, később hívlak. - Oké. Ciao.
Nagyon meglepődtek.
Viccesnek tartottam,
amikor Cristiano azt mondta, „Drágám, később hívlak.”
Meglepődtek.
- Tetszett a meglepetés? - Istenem, micsoda meglepetés!
Erre nem számítottál, igaz?
Nem számítottál rá.
Kevin!
Kevin.
Persze, ő a kedvenced.
- Ő a kedvenced? - Igen.
Remek.
- Mindenkit csókolok. Mennem kell. - Kösz, Georgina.
Nem felejthetem el, honnan jöttem,
hogy ki vagyok.
A tapasztalatok tesznek azzá, aki vagy.
A népszerűségemnek köszönhetően
sok szervezetnek segíthetek,
olyanoknak, akiknek szüksége van rá.
Szeretnek titeket, igaz? Imádnivaló vagy.
- Legközelebb hozd el Cristianót! - Oké.
MARBELLA, SPANYOLORSZÁG
STARLITE SZEMÉLYZET
Erre!
Hogy vagy?
Jól. Nagyon örülök, hogy itt lehetek.
Díjat kapok, színpadon állok, beszédet mondok.
Kicsit ideges vagyok.
Remeg a térdem.
A Starlite 2021 díjat Georgina Rodríguez kapja.
Köszönöm. Megtiszteltetés ilyen díjat kapni.
Továbbra is segíteni fogok másokon.
Jót teszek, ahol csak lehet.
A fociban minden gyorsan megváltozhat.
Fel kell készülni rá.
A torinói évek csodásak voltak.
Sokat tanultam ott.
Felejthetetlen élmény volt.
A feliratot fordította: Csányi Edina