‫- סדרת ריאליטי של NETFLIX -‬
‫גדלתי בחאקה.‬
‫זיכרונות הילדות שלי הם מכאן.‬
‫כאן רקדתי.‬
‫כאן נהניתי מאהבתם של בני המשפחה שלי.‬
‫כל הדברים הללו עיצבו אותי.‬
‫אני אפתח קצת את החלון,‬ ‫כדי להריח את האוויר של הכפר.‬
‫לא הייתי כאן כבר תשע שנים.‬
‫זה היה כאילו כל מה שחוויתי‬ ‫מעולם לא באמת קרה.‬
‫הרגשתי כמו הילדה שהייתי כשעזבתי.‬
‫אני מרגישה כמו ילדה.‬
‫אני זוכרת שאימא שלי‬ ‫הייתה מסיעה אותי בכבישים האלה.‬
‫אהבנו לנסוע במכונית אחרי בית הספר.‬
‫היינו נרדמות.‬
‫היינו עייפות אחרי הלימודים.‬
‫המכונית הישנה והקטנה של אימא שלי.‬
‫ככל שעובר הזמן,‬ ‫אני מרגיש שיש לנו הרבה במשותף.‬
‫סיפור חייה והסיפור של המשפחה שלה‬
‫דומים מאוד לאלה שלי.‬
‫יש השפעות שונות ומטרות שונות,‬ ‫אבל יש הרבה דמיון במובנים רבים.‬
‫זאת הסיבה שהיה מעניין להכיר אותה טוב יותר,‬
‫לראות את סוג האישה שהיא.‬
‫אני לא מתכוון לאיך שהיא נראית,‬ ‫לאיך שאנשים רואים אותה,‬
‫למה שיש לה עכשיו או למשפחה שיש לנו,‬ ‫אלא למה שעומד מאחורי זה.‬
‫חשבתי עכשיו על שיר.‬
‫הוא פשוט קפץ לי לראש.‬
‫ההמנון שהיינו שרות לבתולה בבית הספר.‬
‫"כוכב הבוקר‬
‫זוהר הערב‬
‫הסיבה שאנו מקווים‬
‫מריה מנצרת"‬
‫- חאקה‬ ‫ספרד -‬
‫עבר המון זמן.‬
‫מכאן היינו הולכות לבית הספר,‬
‫בדרך לשיעור בלט ובחזרה.‬
‫יש כאן איילים. שנלך לראות אותם?‬
‫אחד הדברים שאני מתגעגעת אליהם בחאקה‬
‫הוא הטבע,‬
‫כשהיינו הולכות לנהר עם אימא שלי.‬
‫בשעות אחר הצוהריים עשיתי שיעורים בחוץ,‬
‫אכלתי כריכים, קטפתי אסנה כדי להכין ריבה.‬
‫בימי א' הייתי מביאה חלב‬ ‫כדי להכין פודינג עם אימא.‬
‫יש המון אבקנים.‬
‫כן.‬ ‫-זה עדיין אותו דבר, נכון? אלוהים.‬
‫בילינו הרבה שנים בטיולים סביב המבצר.‬
‫לא הייתי כאן תשע שנים, אבל…‬ ‫זה מרגיש כאילו זה היה אתמול.‬
‫נכון?‬ ‫-כן.‬
‫זה קצת הלם.‬
‫היו לי חיים נהדרים בחאקה.‬
‫הייתי מוקפת בהרבה אהבה, בטבע.‬
‫תראי, שם נמצאים הבתים הקטנים שאהבת.‬
‫בית החלומות שלי.‬
‫"אני אגור כאן כשאהיה גדולה.‬
‫"אני אקנה את הבית הזה."‬
‫כן, היית חולמת על הבית הזה.‬
‫תראי את האיילים.‬
‫הפחדנו את כולם.‬ ‫-עופרים.‬
‫שנלך לאכול ארוחת צוהריים?‬ ‫-כן.‬
‫אני רעבה.‬ ‫-מעולה.‬
‫ג'ורג'ינה!‬
‫איזו יפה.‬
‫כולם מוציאים את הטלפון שלהם.‬
‫לא חשבתי שאעורר כזאת תכונה בחאקה.‬
‫לא ממש הבנתי את זה,‬
‫כי אני מרגישה שאני אותו אדם.‬
‫אני מכיר אותך מאז שהיית קטנה.‬ ‫-כן.‬
‫אלה אותם אנשים, וגם אני אותה אישה.‬
‫זה הפתיע אותי.‬
‫השתנה כאן הרבה, נכון?‬
‫את זוכרת כמה צעצועים קנינו כאן?‬ ‫-כן.‬
‫דייגו.‬ ‫-מה נשמע?‬
‫מצוין.‬ ‫-יופי.‬
‫הוא היה בכיתה שלי.‬
‫תראי, מריו. גם הוא היה בכיתה שלך.‬
‫איפה הוא?‬ ‫-שם.‬
‫היי, מריו.‬ ‫-מה שלומך?‬
‫זאת עדיין חנות צעצועים?‬ ‫-לא.‬
‫טוב לראות אותך.‬ ‫-גם אותך.‬
‫להתראות.‬ ‫-ביי.‬
‫אני קונה כרטיס לוטו.‬ ‫פעם הייתי קונה אותם כאן.‬
‫אני אוהבת לשחק בלוטו,‬ ‫כי אני מאמינה שיום אחד אזכה.‬
‫כל היום תצלמו אותי?‬
‫אף פעם לא חשבתי שיהיו צלמי פפראצי בחאקה.‬
‫ואו!‬
‫כבר לא מוכרים כאן ממתקים.‬
‫כן, זה השתנה.‬
‫יש ממתקים, נכון?‬
‫שלום.‬
‫כמה זיכרונות…‬ ‫-היינו קונות כאן ממתקים כשהיינו ילדות.‬
‫אה, הבנתי.‬ ‫-אני אקנה כמה.‬
‫גם אם היו לי רק חמישה או עשרה סנט,‬ ‫הייתי פה.‬
‫חמישה סנטים? דובון גומי, רק בשבילי.‬
‫בחמישה סנטים היינו קונות מסטיק.‬
‫אני אקנה הכול ליום ההולדת של התינוקות.‬
‫אני מרגישה שוב כמו ילדה קטנה.‬
‫אני רוצה לקחת כל מה שאני רואה.‬
‫עדיין לא נגמלתי מממתקים.‬
‫אני לא חושבת שאי פעם איגמל.‬
‫פעם הייתי יותר מכורה לממתקים.‬
‫הייתי משוגעת על ממתקים כשהייתי ילדה.‬
‫ככל שעובר הזמן,‬
‫אני אוכלת פחות ופחות, כי גם…‬
‫רואים את זה. אני מבוגרת יותר.‬
‫גם התינוקות שלי מתים על מתוק.‬
‫מה הנזק?‬
‫תשעים וחמישה יורו, בבקשה.‬
‫זה בשבילך.‬
‫שלום.‬
‫ג'ורג'ינה, את מתרגשת לחזור?‬
‫מאוד.‬
‫אימא, חאקה משתגעת.‬
‫המקומיים מתחרפנים.‬
‫- אסנדור ביאריץ -‬
‫שלום.‬
‫מה שלומכן?‬ ‫-טוב מאוד.‬
‫כן.‬ ‫-יופי.‬
‫המקום לא השתנה, כמו שאתן רואות.‬ ‫-כן.‬
‫בשבילי, מסעדת "ביאריץ"‬
‫היא מקום שכשהיינו ילדות,‬ ‫לא יכולנו להרשות לעצמנו לאכול בו.‬
‫חלמתי לאכול שם.‬
‫כל כך הרבה זיכרונות.‬
‫אני מתה לשבת.‬
‫חם.‬
‫היה מרגש מאוד‬
‫לחזור לחאקה ולאכול במסעדה הזאת.‬
‫זה כאילו להגיד, "טוב, החיים משתנים".‬
‫את זוכרת שאף פעם‬ ‫לא באנו לכאן כשהיינו קטנות?‬
‫אני זוכרת.‬
‫אני חושבת שבאתי לכאן פעם אחת‬ ‫או פעמיים עם הבלט.‬
‫גם אני.‬ ‫-אולי בסוף הסמסטר.‬
‫אבל זאת הייתה מסעדה מצוינת.‬
‫כן.‬ ‫-ולא יכולנו לאכול פה.‬
‫פעם הייתי מסתכלת על המסעדה מהחלון,‬
‫והיום אני כאן,‬ ‫נהנית מארוחת צוהריים עם אחותי.‬
‫אני שמחה מאוד.‬
‫את יודעת,‬
‫היום אני תמיד הולכת למסעדות הכי טובות,‬
‫ואני מתגעגעת לתקופה שהיינו ילדות,‬ ‫ואימא ואבא היו לוקחים אותנו לאכול כריך.‬
‫היינו עושים פיקניקים נהדרים.‬
‫אני זוכרת שהייתי ילדה עצלנית.‬
‫הייתי קטנה,‬ ‫ואימא הייתה לוקחת אותנו לטיולים…‬
‫כן.‬
‫הייתי שמחה להזמין את אימא ואבא.‬
‫כשהוא מת,‬
‫שמתי לב לשינוי בחיים שלי, ובעבודה שלי.‬
‫אני יודעת שזה שזה הוא. הוא האור.‬
‫ביום שבו גיליתי שאבא שלי מת,‬
‫חתמתי על חוזה העבודה הראשון שלי.‬
‫חוזה דוגמנות.‬
‫אז…‬
‫הייתה לי תוכנית ליום ההולדת שלי,‬
‫לבלות יום בטורינו עם הילדים שלי,‬ ‫אימא שלי ואחותי.‬
‫לכריס היה משחק.‬
‫והייתי צריכה לחזור לארגנטינה, ללוויה שלו.‬
‫זה היה יום הולדת מוזר מאוד.‬
‫מעולם לא דמיינתי דבר כזה.‬
‫אני יודעת שזה קרה אז‬ ‫כי אבא שלי רצה להיות שם,‬
‫בדרך זו או אחרת, ביום ההולדת שלי.‬
‫הוא היה מאושפז הרבה זמן בבית החולים.‬
‫אבל אני מקווה ש…‬ ‫אני מרגישה את הנוכחות שלו.‬
‫אני יודעת שהוא איתי.‬ ‫אני מדברת איתו, מתפללת בשבילו.‬
‫אני תמיד מרגישה שהוא איתי,‬ ‫כמו בימים שהייתי קטנה.‬
‫אפילו שלא זכינו‬ ‫לבלות ביחד הרבה זמן כמו ששנינו רצינו,‬
‫הוא תמיד איתי.‬
‫הייתי התינוקת שלו. לא הייתי האהובה עליו,‬ ‫כי אני לא חושבת שלהורים יש ילדים מועדפים.‬
‫אני יודעת שלו לא היו,‬ ‫אבל לשנינו היה אופי דומה מאוד.‬
‫כן.‬
‫חשבתי שבחזרה לחאקה‬
‫אהיה הרבה יותר שמחה, אבל אני די עצובה.‬
‫אני חושבת שהזיכרון הכי טוב שלנו…‬
‫בשבילי זה הבלט. כן.‬ ‫-הוא האקדמיה לריקוד.‬
‫האקדמיה לריקוד.‬ ‫-בית הספר.‬
‫לא בשבילי.‬
‫כשהיינו נכנסות בתשע ורבע בבוקר,‬
‫והנזירות היו מביאות אותי.‬
‫עשית בלגן גדול מללכת לבית הספר.‬
‫תמיד פספסתי את השיעור הראשון,‬ ‫כי הייתי בוכה המון.‬
‫היית כל כך דרמטית.‬ ‫-"אימא, אל תנטשי אותי!"‬
‫שנאתי את בית הספר.‬
‫פחדתי מהנזירות, והן היו המורות שלנו.‬
‫הרגשתי בודדה בבית הספר.‬
‫אימא שלי חשבה שאני אוטיסטית,‬ ‫כי אהבתי להיות לבד בעולם שלי,‬
‫אז היא רשמה אותי לבלט.‬
‫המורות אמרו, "ממש לא, היא לא אוטיסטית".‬
‫בפארק או בבית הספר,‬ ‫לא השתלבתי עם החברות שלי לכיתה.‬
‫אולי פשוט לא הסתדרתי איתן.‬
‫לחיי חאקה,‬ ‫ולחיי זה שאנחנו מי שאנחנו בזכות…‬
‫החיים שלנו כאן.‬ ‫-הילדות שלנו.‬
‫נתנו זו לזו את הכוח שהיינו זקוקות לו.‬
‫שתינו.‬
‫כן.‬
‫זה לא היה אותו דבר.‬ ‫אני לא יכולה לדמיין חיים בלי אחותי.‬
‫אני חושבת שהקשיים‬ ‫והחוויות שעברנו קירבו בינינו.‬
‫אנחנו מאוד מגוננות אחת על השנייה,‬
‫כי עברנו תקופות קשות.‬
‫- סוזנה ארה מרקו‬ ‫אקדמיה לריקוד -‬
‫להימתח, להקשיב למוזיקה…‬
‫היד השנייה…‬
‫שתיים, שלוש, ארבע,‬
‫סוטנו, חמש, שש…‬
‫טנדו ולסגור, וסוטנו…‬
‫מה נשמע, סוזנה?‬
‫מה שלומך?‬ ‫-מצוין.‬
‫עבר המון זמן.‬ ‫-כן.‬
‫הייתי המורה לבלט של ג'ורג'ינה‬
‫מאז שהיא הייתה בת שלוש או ארבע‬ ‫ועד שהייתה בת 16, כשהיא עזבה.‬
‫את זוכרת שכשהיית קטנה,‬
‫עשינו משהו כמו "אגם הברבורים",‬ ‫והיינו מתלבשות כמו ברבורים?‬
‫כן, ההופעה הראשונה שלי.‬ ‫-אני זוכרת בבירור‬
‫שהיינו בחצי מעגל, וזה היה הצוואר שלך.‬
‫היא הייתה יפהפייה.‬
‫הצוואר שלה היה כל כך מתוח.‬
‫אמרתי, "תראו את הילדה הזאת.‬ ‫היא בת ארבע או חמש,‬
‫והיא עומדת שם כמו…‬
‫כמו פרימה בלרינה".‬
‫את החדרת בנו משמעת,‬
‫הקרבה,‬
‫עבודה, מסירות, אחווה…‬
‫היינו משפחה.‬ ‫בשבילי זה לא היה רק הריקוד, זה היה…‬
‫זה היה כמו בית שני בשבילי,‬ ‫המשפחה שלי, המוטיבציה שלי.‬
‫בילית כאן הרבה שעות.‬ ‫-כן.‬
‫אפילו כשלא היה לך שיעור.‬
‫נכון.‬ ‫-נשארת באזור,‬
‫התאמת את עצמך למה שעשינו פה,‬ ‫ועזרת עם הילדים.‬
‫כן.‬ ‫-אני זוכרת שיחה שהייתה לנו.‬
‫אני חושבת שהיית בת 14 או 15,‬
‫ושאלתי, "ג'ורג'ינה, את רוצה לרקוד?"‬
‫ואמרת, "אני מתלבטת בין רקדנית לדוגמנית".‬
‫כשאת קטנה, את חושבת,‬ ‫"אני אסע למדריד, אהיה דוגמנית ואתפרנס".‬
‫אבל החיים הם לא ככה.‬
‫החיים שלך השתנו מאוד.‬
‫מאוד.‬ ‫-אני שמחה מאוד בשבילך.‬
‫אני רואה שהיא מגשימה את החלומות שלה.‬
‫ידעתי שהעתיד שלי…‬
‫שיש לי ייעוד טוב.‬
‫ידעתי שיהיה לי עתיד טוב,‬
‫ותמיד הייתה לי הרגשה‬ ‫שתהיה לי משפחה, ויש לי.‬
‫ידעתי שאהיה אימא צעירה.‬
‫היא נראית בטוחה בעצמה.‬
‫נראה שהיא מגשימה את עצמה.‬
‫יש לה את החיים שהיא רצתה שיהיו לה,‬
‫והיא מלאת ביטחון.‬
‫תראי מי כאן.‬
‫גברת שרה.‬
‫שרה לורס.‬ ‫-את נראית יותר רקדנית ממני.‬
‫זה נפלא לראות אותה בלבוש בלט.‬
‫אני זוכרת אותה בבית שלה, בסלון,‬
‫תמיד זזה ומתמתחת.‬
‫באת לביקור.‬
‫את עדיין רוקדת, נכון?‬
‫כן, ברור.‬ ‫-יש לך מזל.‬
‫אני בלרינה.‬ ‫אני עובדת בחברת הריקוד הלאומית.‬
‫לא עשיתי בחיי הרבה דברים חוץ מאשר לרקוד.‬
‫נרקוד?‬ ‫-ברור.‬
‫מה שתרצי.‬ ‫-אוקיי.‬
‫אבל קודם נתחמם קצת, אני נוקשה כמו…‬
‫את זוכרת שיום אחד בסופרמרקט‬ ‫כל הזמן התלוננתי שיש לי יום שיער גרוע?‬
‫כל כך נמאס לך, שטפחת למישהו על הכתף,‬
‫ואמרת לו, "סליחה, אדוני,‬ ‫אתה חושב שהשיער של חברה שלי נוראי?"‬
‫והוא אמר, "כמובן שלא!‬ ‫לרגע לא חשבתי דבר כזה".‬
‫ואת אמרת, "את רואה? תניחי לי!"‬
‫ג'ורג'ינה היום דומה לג'ורג'ינה‬ ‫כשהייתה קטנה. היא הייתה שובבה מאוד,‬
‫היה מאוד כיף איתה,‬
‫היא הייתה מלאת חיבה,‬
‫מלאת חיים.‬
‫רקדת כל הזמן. כאן, בבית שלך.‬
‫כל היום היית בסלון בבית שלך.‬
‫את זוכרת?‬
‫הייתה תקופה שבה הייתי אובססיבית לבלט.‬
‫אף פעם לא הרגשתי שאני מספיק טובה‬ ‫כדי להמשיך בזה. אחרת, הייתי ממשיכה.‬
‫הייתי מנסה להמשיך לרקוד.‬
‫היה לה את הראש לזה,‬ ‫היא עבדה קשה והיא הייתה עקשנית.‬
‫גם זה חשוב מאוד.‬
‫גם מבחינה כלכלית, זו הייתה…‬
‫הוצאה גדולה, את יודעת?‬
‫את גדלה, צריך נעליים חדשות, יש תחרויות…‬
‫לא היה לי כסף לזה.‬ ‫אז לעשות את זה לא עד הסוף…‬
‫כבר אמרתי, "זה חסר טעם".‬
‫ריקוד זה משמעת, הקרבה,‬
‫עבודה קשה, חברות, אחווה.‬
‫אני חייבת לומר שהרגשתי‬ ‫שהרבה מהדברים האלה חסרים לי.‬
‫הרבה פעמים הרגשתי בודדה מאוד.‬
‫כל זה עיצב אותי.‬
‫היום אני מרגישה שאני מי שאני‬ ‫הודות לריקוד ולילדות שלי.‬
‫הגוף שלה זוכר.‬
‫זה בתוכה,‬
‫כל מה שהיא למדה כשהייתה צעירה.‬
‫אפשר לראות שחוזרת לה‬ ‫ההבעה שהייתה לה על הפרצוף כילדה,‬
‫כשהיא הייתה קטנה ורקדה בהמון חשק,‬
‫בריכוז מוחלט.‬
‫שלום.‬
‫מה שלומך?‬
‫עבר המון זמן.‬
‫האימא השנייה שלי.‬
‫כמו שג'יו אמרה, אני כמו האימא השנייה שלה.‬
‫היא בילתה זמן רב בבית שלי,‬ ‫והיו לנו זמנים יפים.‬
‫מה שלומך?‬ ‫-מצוין.‬
‫יש לי משהו בשבילך.‬
‫באמת?‬ ‫-תראי.‬
‫ואו…‬
‫איזה יופי.‬ ‫-תראי.‬
‫היית כל כך קטנה.‬ ‫-אלוהים.‬
‫תראי. את זוכרת?‬ ‫-כן.‬
‫החופשות בחוף הים.‬ ‫-איזה זיכרונות נהדרים.‬
‫טוב…‬
‫תראי כמה קטנה היית כאן.‬ ‫-כן.‬
‫חזרתי לחאקה, וזה כאילו שכלום לא השתנה.‬
‫זאת הרגשה מוזרה מאוד. הייתי במבצר,‬
‫וזה כאילו שכל מה שקרה לי אחרי שעזבתי‬ ‫לא באמת קרה.‬
‫- גראוס‬ ‫ספרד -‬
‫כשהייתי בת 18, רציתי לגור במדריד.‬
‫לא היה לי כסף לזה,‬ ‫ולא התכוונתי להישאר בבית ולרחם על עצמי,‬
‫אז הגעתי לריאיון עבודה‬
‫בעיירה שנמצאת במרחק שעתיים מחאקה.‬
‫הגעתי לעיירה עם 200 תושבים.‬
‫זה היה רחוב אחד ארוך‬ ‫עד למלון שבו הם חיכו לראיין אותי.‬
‫- מלון ליידה - מסעדה -‬
‫גרתי שם.‬
‫בצד שמאל. אני זוכרת.‬ ‫-כן.‬
‫המשאיות היו עוברות כאן, אנשים הלכו לעבודה.‬
‫הייתי לבד.‬
‫תמיד היית אמיצה מאוד, מאז שהיית קטנה.‬
‫בלילה תמיד פחדתי לחזור הביתה לבד,‬ ‫כי אף אחד לא חיכה לי בבית.‬
‫אז אם הייתי מגיעה, יופי,‬ ‫ואם לא, מי היה יודע?‬
‫אז כל לילה‬ ‫הייתי מתקשרת לאימא שלי או לאחותי.‬
‫אם הן לא התעוררו,‬ ‫הייתי ממשיכה להתקשר עד שיענו.‬
‫הן היו מלוות אותי.‬
‫הבר נשאר אותו דבר.‬ ‫-הוא סגור.‬
‫כן.‬
‫הוא עדיין אותו דבר.‬
‫כמה חבל.‬
‫הגברת לא השתנתה בכלל.‬
‫גברת קונסואלו.‬ ‫-ג'ורג'ינה.‬
‫לא ציפיתי לראות אותך פה.‬ ‫-אמרו לי שתגיעי לגראוס.‬
‫לא השתנית בכלל.‬ ‫-את מהממת.‬
‫אתן רוצות להיכנס? יש לי מפתח.‬
‫המקום נסגר בגלל הקוביד.‬
‫חבל. אנחנו פותחים ביום חמישי.‬
‫מצוין.‬ ‫-את נראית נהדר.‬
‫טוב…‬
‫שתיכן נראות מהמם.‬
‫כן.‬ ‫-באמת.‬
‫היית כמו משפחה בשבילנו.‬
‫אני יודעת.‬
‫לימדת אותי הרבה, ולמדתי הרבה ממך.‬
‫לא היית זקוקה לזה. היית מאוד נבונה וחכמה.‬
‫למדת מהר, בכלל לא הייתי צריכה ללמד אותך.‬
‫מאוד רציתי לעבוד.‬
‫יום אחד הייתי במדריד,‬
‫ובאתי לחנות של גוצ'י כדי להגיד לה שלום.‬
‫היו לנו זיכרונות נהדרים ממנה,‬
‫ולא רצינו לאבד אותם.‬
‫היית בכל מקום.‬
‫לא האמנתי איך את מצליחה להגיע לשם לפניי.‬
‫הייתי עושה משהו‬ ‫ורואה אותך מרחוק מנהלת מישהו,‬
‫ואז מסתובבת ורואה אותך,‬ ‫וחושבת, "מאיפה היא באה?"‬
‫אני זוכרת שהייתי כאן בעונת השוקולד,‬
‫והמון אנשים היו עוצרים כאן.‬
‫הציידים, גולשי הסקי…‬
‫אנשים שהיו בדרך לבאקירה ברט.‬
‫למעשה, אישה שנסעה עם בעלה לסקי‬
‫ראתה אותי עובדת כאן…‬ ‫-כן?‬
‫ואז החלטתי לעבור למדריד.‬
‫האישה הזאת ראתה שאני עובדת מצוין,‬
‫והיא אמרה לי, "בואי איתי למדריד".‬
‫אני לא מופתעת, כי היית בעלת ערך רב.‬
‫לא חשבתי פעמיים.‬
‫עליתי על אוטובוס…‬
‫טוב,‬
‫שמונה אוטובוסים, עד שהגעתי למדריד.‬
‫הייתי אבודה לגמרי בתחנת אבנידה דה אמריקה.‬
‫יצאתי, חזרתי פנימה, בכיתי.‬
‫הייתי שואלת אנשים, "זאת הדרך?"‬ ‫והם ענו, "כן, תמשיכי ישר".‬
‫אז השארתי קורות חיים בלה קסטיינה,‬
‫ב"אינדיטקס".‬
‫חזרתי לאבנידה דה אמריקה,‬
‫וישנתי בלילה באוטובוס.‬
‫הגעתי ביום ראשון בשעה תשע בבוקר.‬
‫הלכתי הביתה, התקלחתי,‬
‫וב-12 כבר הייתי צריכה לעבוד.‬
‫הייתי שמחה מאוד.‬
‫התקשרתי לאחותי ואמרתי,‬ ‫"יש לי הרגשה טובה בקשר לזה.‬
‫אני יודעת שהם יתקשרו אליי".‬
‫כאן למדתי לעשות דברים נכון בפעם הראשונה.‬
‫מה שעושים נכון בפעם הראשונה,‬ ‫לא צריך לעשות שוב.‬
‫ככה הכול הרבה יותר קל ומהיר.‬
‫זה נכון.‬ ‫-או שעושים את זה נכון, או שלא עושים את זה.‬
‫לא עושים חצי עבודה, כי זה לוקח יותר זמן.‬
‫לכריסטיאנו רונאלדו יש מזל גדול.‬
‫אני חוזרת, יש לו מזל גדול,‬
‫שהוא תפס את עינה של ג'ורג'ינה.‬
‫ממש נחמד לפתוח את דלתות המלון בשבילך,‬
‫אפילו שהוא סגור היום.‬
‫זה תענוג בשבילי.‬
‫- מלון ליידה -‬
‫- מסעדה -‬
‫שלום.‬ ‫-ביי.‬
‫כאן הייתי הולכת לבד.‬
‫כל לילה בשעה שתיים,‬
‫או בחמש וחצי בבוקר, כשהמלון נפתח.‬
‫המשאיות היו עוברות כאן.‬
‫תראי, הינה הקצב.‬
‫הייתי קונה פה נקניקיות חזיר.‬
‫הן היו מעולות.‬
‫כן, כאן היה הקצב שלי.‬
‫בוקר טוב.‬
‫ברוכות הבאות.‬
‫תודה.‬
‫אני זוכרת שהייתי עושה קניות בבוקר ובערב.‬
‫שימחת אותי ואירחת לי חברה.‬
‫הייתי מבלה כאן שעה שלמה.‬
‫צפיתי בנשים הזקנות קונות,‬ ‫ולא היו לי כאן חברים.‬
‫אני זוכרת את הסקאיונה.‬
‫נתת לי הדרכה. "זאת לונגניסה,‬ ‫זאת סקאיונה, זה פואט…"‬
‫טוב, יש לנו הכול, אם…‬ ‫-אז אתן יכולות לטעום, אם תרצו.‬
‫כן?‬ ‫-בסדר.‬
‫זה ממש טעים.‬
‫מה מכאן זה סקאיונה?‬ ‫-זאת הסקאיונה.‬
‫זאת?‬ ‫-כן.‬
‫יש כאן עובש לבן.‬
‫יש גם בלי עובש.‬ ‫-אני אהבתי בלי הלבן.‬
‫בלי הלבן. כן, אני זוכרת.‬
‫זה מעולה.‬
‫בפער גדול, הכי טוב…‬ ‫-אני מריירת פה.‬
‫את יכולה להכין כריכים לילדים.‬
‫הם מתים על נתחים קרים.‬ ‫-ברור.‬
‫כן.‬ ‫-הם מאוד ספרדים.‬
‫זה נכון.‬ ‫-את תמיד אהבת נתחים קרים.‬
‫בזכות אבא. הוא היה קונה לי הרבה.‬
‫יש לי חילוף חומרים מהיר מאוד,‬ ‫ואני מקווה, בלי לפתוח פה, שזה לא ישתנה,‬
‫כי אני אוהבת לאכול ומאוד נהנית מאוכל.‬
‫זה משהו שמאפשר לי להתחבר עם אנשים אחרים.‬
‫אני רוצה את כל הסקאיונה בלי עובש.‬ ‫-את כל הסקאיונה?‬
‫טוב, תקשיבי מה נעשה.‬
‫זה לאיטליה, וזה לספרד.‬
‫עוד שתיים…‬
‫וסופי.‬
‫עוד ארבע כאן.‬ ‫-עוד ארבע.‬
‫- איטליה - מדריד -‬
‫תוכלי להצטלם איתנו?‬ ‫-בטח, בואו נעשה את זה.‬
‫עכשיו כבר התרגלתי לזה,‬
‫ואני מנסה למצוא מקומות שקטים‬ ‫שבהם אוכל להרגיש בנוח,‬
‫בלי אנשים שמתקהלים סביבי.‬
‫אני נמנעת מלהגיע למקומות צפופים.‬
‫להתראות, ילדה.‬
‫חתימה, ג'יו?‬ ‫-כן, איפה?‬
‫על הקסדה שלי, אולי?‬
‫אני מבינה אנשים שרוצים לגשת,‬
‫להגיד שלום, לפגוש אותי,‬ ‫להגיד, "אני אוהבת אותך, ג'ורג'ינה",‬
‫או, "ג'ורג'ינה, תצטלמי איתי".‬
‫אני מבינה את זה,‬ ‫אבל לפעמים לא בא לך שיצלמו אותך,‬
‫או שאת לא נראית או מרגישה במיטבך.‬
‫היי, יקירה.‬
‫תראה.‬
‫אני קונה נקניקיות חזיר בגראוס.‬
‫בעיירה שבה עבדתי פעם.‬ ‫הלכתי לראות את הבוסית שלי, גברת קונסואלו.‬
‫אנחנו בדרך לכנסייה.‬
‫כולם עוקבים אחרייך.‬
‫מה?‬
‫כולם עוקבים אחרייך.‬
‫אני כמו הנשיאה.‬
‫התאומים בהלם.‬ ‫הם אומרים, זה קורה רק לנשיא".‬
‫ברור.‬
‫אני לא רואה את עצמי כסלבריטאית,‬
‫אבל אני יודעת שכשאני יוצאת לרחוב,‬
‫אנשים גורמים לי להרגיש שאני מפורסמת.‬
‫טוב, יקירי. אכלת?‬
‫לא, עכשיו אני הולך לאכול.‬
‫תאכל ארוחת צוהריים בבית?‬
‫הינה, תראי.‬
‫לבד.‬ ‫-נחמד.‬
‫אתה פורח.‬
‫ברור.‬ ‫-ממש מגניב.‬
‫ומה תאכל?‬ ‫-טוב, יקירה.‬
‫את העוף שאת אוהבת.‬
‫אני ממש מקנאת.‬
‫טעים.‬
‫כריסטיאנו נהדר.‬
‫הוא בחור ממש רגיל.‬
‫הוא יותר רגיל‬
‫מהאנשים הרגילים.‬
‫זה מדהים.‬
‫טוב, יקירה.‬ ‫-בסדר.‬
‫נשיקות. נתראה בקרוב.‬
‫ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫- בזיליקה לה פנייה -‬
‫שלום.‬ ‫-שלום.‬
‫מה נשמע?‬ ‫-טוב מאוד.‬
‫את נראית מהמם.‬ ‫-תודה.‬
‫לא היו לי חברים בגראוס,‬
‫והייתי בבית בין השעות 17:00 ל-20:00.‬
‫הרגשתי בודדה מאוד, וחשבתי,‬
‫"מה אני יכולה לעשות בגראוס?‬ ‫טוב, אני אלך לכנסייה".‬
‫הייתי הולכת ומקשיבה‬ ‫לנזירות אומרות את תפילת המחרוזות,‬
‫תפילת אבינו, ואז התחילה המיסה.‬ ‫בימים חופשיים הייתי הולכת לכנסייה הקטנה.‬
‫לבזיליקה.‬
‫הייתי מביאה פרחים לבתולה.‬
‫לבזיליקה יש כוח כלשהו,‬
‫עוצמה כלשהי.‬
‫אני דתייה מאוד.‬
‫תמיד הרגשתי את ההגנה של אלוהים.‬
‫האל תמיד היה ההשראה שלי‬ ‫ומקור הכוח שלי כדי להילחם,‬
‫כדי לדעת מה הכי טוב בשבילי.‬
‫הייתי מתפללת לאלוהים ואומרת, "עזור לי.‬
‫תדריך אותי, וקח אותי אל הייעוד שלי".‬
‫עברתי לגראוס בידיעה שבאותה שנה,‬ ‫שכשאחותי תסיים את הלימודים שלה בתיכון,‬
‫נעבור לגור ביחד במדריד.‬
‫וזה מה שעשינו.‬
‫תודה לאל, התקשרו אליי ארבעה ימים‬ ‫אחרי שהשארתי את קורות החיים שלי.‬
‫לה עוד היו בחינות לסיים,‬ ‫ואני נסעתי למדריד חודש לפניה.‬
‫- מדריד‬ ‫ספרד -‬
‫כשהגעתי למדריד, בהתחלה זה היה נורא.‬
‫חיפשתי דירה זולה,‬ ‫בדמי שכירות של 300 יורו בערך.‬
‫מצאתי איזו דירה באבנידה דה אמריקה,‬
‫שבהמשך גיליתי שהיא הייתה מחסן.‬
‫היה שם קפוא בחורף וחם נורא בקיץ.‬
‫הייתה לי שכנה, גברת כרמן.‬
‫במהלך היום עבדתי ב"מאסימו דוטי",‬
‫אחרי חמש שעות של נסיעה בתחבורה ציבורית,‬ ‫כי גרתי רחוק מאוד מהעבודה.‬
‫לפעמים בימי שישי,‬
‫וגם בימי שבת, הייתי מגישה משקאות בבר קטן.‬
‫אני זוכרת שחזרתי הביתה ביום ראשון,‬ ‫כי עבדתי בלילות.‬
‫יום חמישי, ליל חמישי, יום שישי, ליל שישי,‬
‫יום שבת, ליל שבת,‬
‫וכל יום ראשון ב"מאסימו דוטי".‬
‫הגעתי הביתה כשאני בוכה, מסוחררת.‬
‫דפקתי על הדלת ואמרתי,‬ ‫"בבקשה, כרמן, אני השכנה שלך.‬
‫את יכולה להכין לי אורז וחביתה?"‬
‫היא אמרה, "כמובן", ומאז…‬
‫היא הייתה חשובה מאוד בשבילי.‬
‫היא הייתה מקסימה. כשאתה אדם טוב,‬
‫החיים מאפשרים לך לפגוש אנשים טובים אחרים.‬
‫לכן אני אף פעם לא שוכחת מאיפה באתי,‬
‫ואני מנסה לעזור לאחרים כשאני יכולה.‬
‫- מדריד‬ ‫ספרד -‬
‫- בית המשפחה -‬
‫שלום.‬
‫מה שלומך?‬
‫טוב מאוד. אני עוטפת את המתנות של הילדים.‬
‫הם ממש נלהבים. אמרנו להם אתמול.‬
‫אמרתם להם שאני באה?‬
‫מה שלומם?‬ ‫-הם מתרגשים מאוד. ממש נלהבים.‬
‫אני נוסעת ל"עתיד חדש".‬
‫זה ארגון למען ילדים ש…‬
‫ילדים שבאים מבתים הרוסים,‬ ‫והעירייה במדריד דואגת להם.‬
‫ילדי הסנדקות שלי.‬ ‫-אם את צריכה עזרה, תודיעי לי.‬
‫אין צורך, אני מסתדרת.‬ ‫-מעולה, ג'ורג'ינה. תודה.‬
‫בסדר, נשיקות. ביי.‬ ‫-ביי.‬
‫- בריטני -‬
‫אהוב, אני בדרך לדירה של "עתיד חדש".‬
‫תוכל להיות מוכן בעוד 20 דקות-חצי שעה?‬
‫נפתיע אותם עם שיחה ממך, בסדר?‬
‫אנשי הצוות שם אמרו לי שהם מאוד מתרגשים.‬
‫נשיקות. נדבר אחר כך.‬
‫בכל פעם שאני שם,‬ ‫הם שואלים, "מתי כריסטיאנו יבוא?"‬
‫לכל הילדים יש המון פוסטרים של כריסטיאנו.‬ ‫הם רוצים להיות כדורגלנים כמוהו.‬
‫הם אוהבים את הנעליים של כריס,‬ ‫הם אוהבים אותו,‬
‫והם תמיד שואלים מתי הוא יבוא,‬
‫ואני עונה להם, "בפעם הבאה".‬
‫הרגשתי רע עם זה,‬ ‫אבל אז חשבתי שעם הטכנולוגיה של היום,‬
‫שיחת וידאו איתו היא דרך מצוינת לראות אותו.‬
‫שלום.‬
‫שלום!‬ ‫-שלום.‬
‫מה נשמע? כמה גדלת!‬
‫בת כמה היא הייתה כשבאתי לכאן בפעם הראשונה?‬ ‫-שלוש. נכון, אנג'י?‬
‫שלוש?‬ ‫-בת כמה היית?‬
‫היא בת שש או שבע?‬ ‫-שש.‬
‫שש.‬
‫את ילדה גדולה!‬
‫השתמשתם בצעצועים לחג המולד?‬ ‫-כן.‬
‫ובבשמים?‬
‫גם בהם.‬ ‫-גם בהם?‬
‫בואו נראה את האחים המהממים.‬
‫ואו!‬ ‫-כריסטיאנו.‬
‫כן.‬ ‫-ומסי.‬
‫תראי.‬
‫ממש מקסים.‬ ‫-תראי מה הכנתי.‬
‫הכנת את זה בעצמך?‬
‫ברצינות?‬ ‫-תראי, זאת אימא שלי.‬
‫היא יפה מאוד.‬
‫יום אחד הייתי סקרנית לראות את הדירה.‬
‫רציתי לראות איך נראית דירה‬ ‫של ילדים שהעירייה דואגת להם,‬
‫יחד עם הארגון.‬
‫הם עשו לי קבלת פנים יפה,‬ ‫הם הראו לי את החדרים שלהם.‬
‫הם סיפרו לי את הסיפורים של הילדים.‬
‫תראי לי. זה יהלום אמיתי?‬
‫לא.‬
‫בפעם הבאה, אני מבטיחה שאביא לך‬
‫את השרשרת שבאה‬ ‫עם נעלי הנסיכה שאני קונה לבנות שלי.‬
‫בסדר?‬ ‫-יש לך בנות?‬
‫כן, יש לי שתי בנות ושני בנים.‬ ‫-איך קוראים להם?‬
‫אלנה היא הכי קטנה,‬
‫אווה גדולה ממנה,‬
‫מתיאו, באמצע, וכריס הבכור.‬
‫כריס?‬ ‫-כריסטיאנו, כמו אבא שלו.‬
‫- בריטני -‬
‫היא אחת הבנות הכי גדולות פה.‬
‫מרטינה, מרים,‬
‫אתן כבר לא כאן?‬ ‫-לא.‬
‫אתן בדירה של הגדולים? יופי.‬ ‫היא קרובה לשכונת ונטאס, נכון?‬
‫גרתי בצד השני, ליד גינדלארה.‬
‫לפעמים הייתי הולכת ברגל, ולפעמים…‬ ‫-במה עבדת?‬
‫עבדתי בחנות בגדים.‬
‫איזו?‬ ‫-גוצ'י.‬
‫זה לא רק המתנות ולקנות להם דברים…‬
‫תרומות של כסף. לא.‬
‫צריך ללכת, להקדיש מזמנך,‬
‫לגרום להם להרגיש בטוחים,‬
‫לתת להם לדעת שהם לא לבד.‬
‫איפה שאר הילדים?‬ ‫-שם.‬
‫בואו, חבר'ה.‬
‫על כל מתנה מופיע שם של מישהו.‬
‫זה לבריטני.‬
‫היא הביאה לי נעליים של נייקי!‬
‫זה מכולם.‬ ‫-באמת?‬
‫קודם תקראי את זה. את זה.‬
‫את זה?‬ ‫-את זה.‬
‫בוא נראה.‬
‫"ג'ורג'ינה, יש לך לב גדול."‬
‫הינה, תקריאי את זה.‬
‫תקריאי לי את זה.‬
‫"ג'ורג'ינה, יש לך לב גדול.‬
‫הלוואי שהיו בעולם עוד אנשים כמוך.‬
‫את אדיבה, כנה ואימא מדהימה.‬
‫אני מקווה שלעולם לא תשכחי אותי."‬
‫לעולם לא אשכח אותך.‬
‫בואו נראה…‬
‫אני תמיד מתרגשת כשאני רואה אותם.‬ ‫כשאני חושבת עליהם, אני נעשית אמוציונלית.‬
‫הם ילדים נהדרים.‬
‫והם מאוד אסירי תודה.‬
‫ממש מדהים אותי איך נותנים להם רק קצת,‬
‫והם אומרים דברים מקסימים כאלה, שאדם בוגר,‬
‫או מישהו הרבה יותר מודע, שיש לו הרבה יותר,‬
‫לעולם לא היה אומר.‬
‫אתם מבינים?‬
‫קווין, תקריא את שלך.‬
‫"אני אוהב אותך, ג'ורג'ינה.‬
‫קווין.‬
‫אני אוהב אותך, ג'ורג'ינה.‬
‫תגידי לכריסטיאנו רונאלדו‬ ‫שאני אוהב אותך מאוד, ג'ורג'ינה.‬
‫ותודה על הנעליים, ג'ורג'ינה.‬
‫את יודעת שאני אוהב אותך מאוד.‬
‫אף פעם לא אמרתי לך את זה, ג'ורג'ינה.‬
‫אני אוהב אותך מאוד."‬
‫אמרת לי את זה.‬
‫אתה תמיד אומר לי כשאני רואה אותך.‬
‫יש לי עוד הפתעה שהכנתי לכם, עם הרבה אהבה.‬
‫שלום.‬
‫-שלום! ואו, כריסטיאנו.‬
‫מה שלומכם?‬
‫שלום.‬ ‫-קווין.‬
‫הכול בסדר?‬ ‫-כן, הכול טוב.‬
‫טוב, חבר'ה, רציתי להגיד שלום ולשלוח חיבוק,‬
‫ולהגיד שיום אחד אבוא לשם עם ג'יו‬ ‫ואבקר את כולם. אשמח לעשות את זה.‬
‫מעולה!‬
‫אז תלמדו חזק ותעשו את הדבר הנכון, בסדר?‬
‫בסדר.‬
‫נשיקה לכולכם, ונתראה בקרוב, טוב?‬
‫בסדר.‬ ‫-תודה.‬
‫תודה.‬ ‫-נשיקות!‬
‫להתראות.‬ ‫-ביי.‬
‫נשיקה.‬
‫יקירה, אתקשר אלייך אחר כך.‬ ‫-בסדר. ביי.‬
‫הם היו בהלם.‬
‫זה היה מצחיק כשכריסטיאנו אמר,‬ ‫"טוב, יקירה, אתקשר אחר כך. נשיקה",‬
‫וכולם עשו…‬
‫ההפתעה מצאה חן בעיניך?‬ ‫-אלוהים, איזו הפתעה!‬
‫לא ציפית לזה, נכון?‬
‫לא ציפית לזה.‬
‫קווין!‬
‫קווין.‬
‫כמובן, הוא השחקן האהוב עליך.‬
‫הוא השחקן האהוב עליך?‬ ‫-כן.‬
‫יפה מאוד. נשיקה לכולם, אני צריכה ללכת.‬ ‫-תודה, ג'ורג'ינה.‬
‫חשוב מאוד שלא אשכח מאיפה באתי,‬
‫מי אני.‬
‫בסופו של דבר,‬ ‫החוויות שלך הופכות אותך למי שאת,‬
‫והודות ל"פופולריות" שלי, או לנראות שלי,‬
‫אני יכולה לעזור להרבה ארגונים‬
‫ולהרבה אנשים שזקוקים לעזרה.‬
‫אתם אהובים מאוד, אתם יודעים? אתם מתוקים.‬
‫בפעם הבאה תביאי את כריסטיאנו.‬ ‫-בסדר.‬
‫- מרבלה‬ ‫ספרד -‬
‫-צוות סטארלייט -‬
‫ג'ורג'ינה, לכאן.‬
‫מה שלומך?‬
‫כן? תודה.‬ ‫-כן, כן.‬
‫לקבל פרס, להיות על הבמה, לדבר מול קהל…‬
‫אני קצת לחוצה.‬
‫אני מרגישה חלשה בברכיים.‬
‫פרס סטארלייט 2021 הולך לג'ורג'ינה רודריגס!‬
‫תודה רבה. זה כבוד לקבל פרס סולידריות.‬
‫אני אמשיך לעזור מתי שרק אוכל.‬
‫לעשות טוב, לא משנה מה יבוא.‬
‫בכדורגל, דברים משתנים ברגע,‬
‫וחייבים להיות מוכנים לזה.‬
‫השנים האלה בטורינו היו נהדרות.‬
‫זאת עיר שלימדה אותי המון.‬
‫חוויה בלתי נשכחת.‬
‫תרגום כתוביות: גלעד קשר‬