NETFLIX-TOSI-TV-SARJA
Kasvoin Jacassa.
Lapsuudenmuistoni ovat sieltä.
Siellä minä tanssin.
Nautin perheeni rakkaudesta.
Kaikki se on muokannut minua.
Avaan ikkunaa, haistellakseni vähän maalaisilmaa.
En ollut käynyt Jacassa yhdeksään vuoteen.
Tuntui kuin mitään kokemaani ei olisi tapahtunutkaan.
Tunsin olevani yhä sama tyttö.
Tunnen olevani lapsi.
Muistan, kun äitini ajoi minua näillä teillä.
Rakastimme ajeluita koulun jälkeen.
Me nukahdimme aina. Olisimme väsyneitä koulun jälkeen.
Äitini pikkuinen vanha auto.
Näiden vuosien jälkeen koen, että meillä on paljon yhteistä.
Hänen ja hänen perheensä tarina -
on hyvin samanlainen kuin minulla.
Eri vaikutteet ja tavoitteet, mutta hyvin samankaltainen monella tapaa.
Siksi oli mielenkiintoista tutustua häneen paremmin,
nähdä, minkälainen nainen hän on.
En tarkoita sitä, miltä hän näyttää,
mitä hänellä on nyt tai perhettämme, vaan mitä sen takana on.
Yksi laulu tuli juuri mieleeni.
Se vain pälkähti mieleeni.
Laulu, jota lauloimme koulussa Neitsyelle.
Aamutähti
Iltahehku
Syy toivoomme
Maria Nasaretilainen.
ESPANJA
Siitä on aikaa.
Kävelimme tästä kouluun, ja kun kuljimme balettitunnille.
Tuolla on peuroja. Näetkö ne?
Kaipaan eniten Jacasta sen luontoa.
Kun menimme joelle äitini kanssa.
Iltapäiviä, kun teimme kotitehtäviä, voileipien syömistä,
karhunvatukoiden keräämistä marmeladiin.
Kun hain äidin kanssa maitoa kiisseliin sunnuntaisin.
Paljon siitepölyä. - Kyllä.
Yhä samanlaista, eikö? - Jestas.
Vietimme täällä monta vuotta, kävelimme linnoituksen ympärillä...
En ole käynyt täällä yhdeksään vuoteen, mutta tuntuu kuin se olisi ollut eilen.
Eikö totta? - Kyllä.
Se on vähän järkytys.
Minulla oli upea elämä Jacassa.
Ympärilläni oli rakkautta, luontoa.
Katso. Ne pienet talot, joista pidit.
Unelmakotini.
"Asun täällä aikuisena.
Ostan tämän talon."
Kyllä. Unelmoit aina tuosta talosta.
Katso peuroja.
Pelästytimme ne pois. - Vasoja.
Mennäänkö lounaalle? - Joo.
Minulla on nälkä. - Hienoa.
Georgina!
Kaunokainen!
Kaikilla on kännykät esillä.
En uskonut aiheuttavani sellaista hälinää.
En oikein ymmärtänyt sitä, koska tunnen olevani yhä sama ihminen.
Olen tuntenut sinut pienestä asti. - Niin.
He ovat yhä samoja ihmisiä. Minä olen yhä sama ihminen.
Se yllätti minut.
Tämä on muuttunut paljon, eikö?
Muistatko kaikki ostamamme lelut? - Kyllä.
Diego! - Miten voit?
Hienosti. - Hyvä.
Hän oli luokallani.
Katso, Mario. Hänkin oli luokallasi. - Missä?
Tuolla.
Hei, Mario. - Miten voit?
Onko se yhä lelukauppa? - Ei.
Kiva nähdä. - Samoin.
Pidä huolta. - Heippa.
Menen ostamaan arvan. Ostin niitä aina täältä.
Tykkään pelata, koska uskon voittavani jonain päivänä.
Aiotko ottaa kuvia koko päivän?
En olisi uskonut, että Jacassa olisi paparazzi.
Oho!
Täällä ei enää myydä karkkia.
Kyllä. Se on muuttunut.
Siellä on karkkia, eikö?
Hei.
Niin paljon muistoja. - Täältä ostimme karkkia aina lapsena.
Aivan. - Otan vähän.
Vaikka minulla oli vain senttejä, tulin tänne.
Viisi senttiä? Nallekarkki. Vain minulle.
Ostimme purkkaa viidellä sentillä.
Otan kaikkea lasten syntymäpäiväksi.
Tunnen itseni taas pikkutytöksi. Haluan ottaa kaikkea, mitä näen.
En ole vieläkään lopettanut karkkien syömistä.
En usko, että pystyn siihen.
Olin ennen vielä enemmän karkkikoukussa.
Olin lapsena karkkihullu.
Syön aina vain vähemmän ja vähemmän.
Koska se...
alkaa näkyä. Olen vanhempi.
Lapsenikin ovat persoja makealle.
Kuinka paljon se kustantaa? - Se tekee 95 euroa, kiitos.
Se on sinulle.
Hei!
Georgina, onko kiva palata tänne?
Todella.
Äiti, Jaca on ihan hulluna.
Paikalliset ovat ihan sekaisin.
GRILLIRAVINTOLA
Hei.
Kuinka voitte? - Hyvin.
Kyllä. - Hienoa.
Kaikki on ennallaan, kuten näette. - Niin.
Minulle Biarritz-ravintola -
on paikka, johon ei ollut varaa mennä lapsena.
Unelmoin siellä syömisestä.
Niin paljon muistoja.
Haluan istua alas.
Kuuma.
Oli liikuttavaa -
palata Jacaan ja syödä siinä ravintolassa.
Aivan kuin sanoisi: "No, elämä muuttuu."
Muistatko, ettemme ikinä käyneet täällä lapsina?
Kyllä.
Kävin täällä pari kertaa baletin kanssa.
Samoin. - Lukukauden lopussa.
Mutta tämä oli todella hyvä ravintola.
Niin. - Emmekä me voineet tulla.
Katselin ennen ikkunasta,
ja nyt nautin täällä lounasta siskoni kanssa.
Olen iloinen.
Tiedätkö,
nyt käyn aina parhaissa ravintoloissa,
ja ikävöin sitä, kun olimme lapsia, ja äiti vei meidät voileiville.
Meillä oli ihania piknikkejä.
Muistan, että olin laiska lapsi.
Olin pieni, ja äiti vei meidät vuorten halki...
Niin.
Olisin halunnut kutsua äidin ja isän.
Kun isä kuoli,
huomasin muutoksen elämässäni ja työssäni.
Tiedän, että se on hän. Hän on valo.
Kun sain tietää isäni kuolemasta,
juuri silloin allekirjoitin ensimmäisen työsopimukseni.
Muotisopimus.
Joten…
Olin suunnitellut syntymäpäiväni.
Päivä Torinossa lasteni, äitini ja siskoni kanssa. Crisillä oli peli.
Minun pitikin mennä Argentiinaan hautajaisiin.
Se oli outo syntymäpäivä. En olisi ikinä uskonut sitä.
Tiedän, että se tapahtui silloin, koska isäni halusi olla -
jollakin tavalla läsnä syntymäpäivänäni. Hän oli ollut sairaalassa pitkään.
Mutta toivon, että…
Tunnen hänet läsnä kanssani. Puhun hänelle usein. Rukoilen häntä.
Tunnen aina, että hän on kanssani, kuten pienenä.
Vaikka emme viettäneet niin paljon aikaa yhdessä kuin olisimme halunneet,
hän oli aina kanssani.
Olin hänen vauvansa. En ollut suosikki, koska vanhemmilla ei ole suosikkeja.
Tiedän, että hänellä ei ollut, mutta olimme hyvin samanlaisia ihmisinä.
Niin.
Luulin, että palatessani Jacaan -
olisin paljon onnellisempi, mutta olen melankolinen.
Paras muistomme on varmaan…
Baletti minulle. Niin. - ...tanssiakatemia.
Tanssiakatemia. - Koulu.
Ei minulle!
Kun menimme sisään klo 9.15 ja nunnat tulivat hakemaan minut.
Sinä et tykännyt koulusta.
Jätin ensimmäisen tunnin väliin, koska itkin.
Olit dramaattinen. - "Äiti, älä hylkää minua!"
Vihasin koulua.
Pelkäsin nunnia, ja he olivat opettajiamme.
Tunsin itseni yksinäiseksi.
Äitini piti minua autistina, koska elin omassa maailmassani.
Niinpä hän laittoi minut balettiin. Opettajat sanoivat: "Ei hän ole autisti."
En sopinut luokkatovereideni joukkoon puistossa tai koulussa.
Ehkä en vain tuntenut yhteyttä.
Jacalle, ja sille, keitä olemme, kiitos...
Elämällemme. - ...lapsuudellemme.
Annoimme toisillemme tarvitsemaamme voimaa.
Me kaksi.
Niin.
En voi kuvitella elämää ilman siskoani.
Vastoinkäymiset ja kokemuksemme lähensivät meitä.
Suojelemme toisiamme, koska meillä on ollut vaikeita aikoja.
SUSANA ARA MARRACON TANSSIAKATEMIA
Kurota, kuuntele musiikkia.
Käsi toiseksi...
Kaksi, kolme, neljä...
Soutenu. Viisi, kuusi...
Tendu ja sulje. Ja soutenu.
Miten voit, Susana?
Kuinka voit? - Hienosti.
Siitä on aikaa. - Niin.
Olin Georginan baletinopettaja -
kolme- tai neljävuotiaasta 16-vuotiaaksi, jolloin hän lähti.
Muistatko, pienenä,
kun teimme tyyliin Joutsenlampea ja pukeuduimme joutseniksi?
Ensiesitykseni.
Muistan selvästi, että olimme puoliympyrässä ja kaulasi oli näin.
Hän näytti niin kauniilta.
Hänen kaulansa oli niin nätisti venytetty.
Sanoin: "Katsokaa tätä lasta.
Hän on neljä tai viisi vuotta vanha, ja hän seisoo siinä kuin...
Hän on kuin primaballerina."
Kasvatit meihin kurinalaisuutta,
uhrausta, työtä, omistautumista, toveruutta.
Olimme perhettä.
Kyse ei ollut vain tanssimisesta. Se oli…
Se oli toinen koti, perheeni, motivaationi.
Vietit täällä tuntikausia. Silloinkin, kun sinulla ei ollut tunteja.
Kyllä. - Sinä jäit tänne.
Mukauduit tapahtumiin ja autoit lasten kanssa.
Muistan yhden keskustelumme, olit noin 14–15-vuotias,
ja kysyin: "Georgina, haluatko tanssia?"
Sanoit: "Aion olla tanssija tai malli." - Nuorena sitä ajattelee:
"Menen Madridiin ja ansaitsen elantoni mallina."
Ei. Elämä ei ole sellaista.
Elämäsi on muuttunut.
Niin paljon. - Olen iloinen puolestasi.
Näen, että hän toteuttaa unelmiaan.
Tiesin, että tulevaisuuteni…
Minulla oli hyvä kohtalo.
Tiesin saavani hyvän tulevaisuuden,
ja minulla oli aina tunne, että saisi perheen, ja nyt minulla on.
Halusin olla nuori äiti.
Hän vaikuttaa itsevarmalta.
Hän näyttää tyytyväiseltä.
Hänellä on sellainen elämä kuin hän halusi.
Hän on todella luottavainen.
Katso, kuka tuli.
Nti Sara.
Sara Lores. - Näytät enemmän tanssijalta kuin minä.
On hienoa nähdä hänet balettivarusteissa.
Muistan hänet kotona, olohuoneessa, aina liikkumassa ja venyttelemässä.
Tulit käymään.
Tanssit yhä, eikö niin?
Kyllä, tietenkin. - Onnentyttö.
Olen ballerina. Työskentelen Compañía Nacional de Danzalle.
En ole tehnyt elämässäni juuri muuta kuin tanssinut.
Aiotko tanssia? - Tietenkin.
Mitä vain haluat. - Selvä.
Mutta lämmitellään ensin. Olen jäykkä kuin…
Muistatko sen päivän ruokakaupassa, kun valitin huonoa hiuspäivää?
Olit niin kyllästynyt, että taputit miehen olkapäätä -
ja sanoit: "Anteeksi, pidättekö ystäväni hiuksia sotkuna?"
Ja hän sanoi: "En tietenkään. Sellainen ei tullut mieleenikään."
Sanoit: "Näitkö? Anna jo olla."
Georgina on samanlainen kuin pienenä.
Hyvin ilkikurinen,
hyvin hauska.
Hyvin hellä.
Hän oli täynnä elämää.
Tanssit koko ajan. Täällä, kotona.
Olit koko päivän olohuoneessa.
Muistatko?
Minulla oli pakkomielle baletista.
En tuntenut olevani tarpeeksi hyvä jatkamaan. Muuten olisin jatkanut.
Silloin olisin yrittänyt jatkaa.
Hän piti siitä kovasti ja oli itsepäinen.
Sekin on tärkeää.
Taloudellisesti myös, se oli...
todella kallista, tiedättekö? Sitä kasvaa, uusia kenkiä, kilpailu…
Minulla ei ollut varaa. Ja puoliksi tekeminen... Ajattelin: "Se on turhaa."
Tanssi on kurinalaisuutta, uhrauksia,
kovaa työtä, ystävyyttä, toveruutta.
Täytyy sanoa, että koin, että minulta puuttui monia asioita.
Tunsin monesti yksinäisyyttä.
Se kaikki on muokannut minua.
Juuri nyt tunnen olevani se, kuka olen, tanssin ja lapsuuteni ansiosta.
Hänen kehonsa muistaa. Se on hänen sisällään.
Kaikki, mitä hän oppi nuorena.
Hän näyttää samalta kuin lapsena.
Kun hän oli pieni, hän tanssi suurella tunteella -
ja täysin keskittyneenä.
Hei.
Kuinka voit?
Siitä on aikaa.
Toinen äitini.
Kuten Gio sanoi, olen kuin hänen toinen äitinsä.
Hän vietti paljon aikaa talossani, ja meillä oli hienoja hetkiä.
Kuinka voit? - Hyvin.
Minulla on jotain sinulle. - Ai?
Katso.
Vau.
Miten nätti. - Katso.
Olit niin pieni. - Jestas.
Katso. Muistatko? - Kyllä.
Ne lomapäivät rannalla. - Hienoja muistoja.
No...
Katso, kuinka pieni olit. - Niin.
Palasin Jacaan, eikä mikään ole muuttunut.
Se on outo tunne. Kävin linnakkeella,
ja tuntui, ettei mitään ole oikeasti tapahtunut tässä välissä.
ESPANJA
Kun täytin 18, halusin muuttaa Madridiin.
Minulla ei ollut varaa.
Mutta en aikonut jäädä kotiin säälien itseäni, joten...
Pääsin työhaastatteluun kahden tunnin päässä Jacasta.
Saavuin 200 asukkaan kaupunkiin.
Siellä oli yksi pitkä katu hotellille, jossa he odottivat haastatteluani.
HOTELLI LLEIDA - RAVINTOLA
Asuin tuolla.
Vasemmalla. Muistan. - Niin.
Rekat menivät ohi, ihmiset menivät töihin.
Olin yksin.
Olet aina ollut niin rohkea pienestä asti.
Pelkäsin aina iltaisin palatessani kotiin, koska siellä ei ollut ketään.
Jos en olisi päässyt kotiin, kuka olisi tiennyt?
Siksi soitin joka ilta äidilleni tai siskolleni.
Jos he eivät heränneet, soitin, kunnes he vastasivat.
He pitivät seuraa.
Baari on sama. - Se on suljettu.
Kyllä.
Se on yhä sama.
Onpa sääli.
Rouva on ihan entisensä.
Rva Consuelo. - Georgina.
En odottanut näkeväni sinua. - Kuulin, että olet Grausissa.
Et ole muuttunut yhtään. - Näytät upealta.
Haluatteko sisään? Minulla on avain. Paikka on suljettu koronan takia.
Miten sääli. Avaamme torstaina.
Hienoa. - Näytät upealta.
No...
Te näytätte upeilta.
Kyllä. - Todella.
Olit meille kuin perhettä.
Tiedän.
Opetit minulle paljon, ja opin sinulta paljon.
Et tarvinnut sitä. Olet niin älykäs ja fiksu.
Olit nopea oppimaan. Sinua ei tarvinnut opettaa.
Halusin todella tehdä töitä.
Kerran menin Madridiin,
ja menin Guccin liikkeeseen tervehtimään häntä.
Meillä oli niin hyviä muistoja hänestä, ettemme halunneet menettää niitä.
Olit kaikkialla.
En voinut uskoa, miten ehdit ennen minua.
Tein jotain ja näin sinut etäältä jonkun kanssa.
Käännyin ympäri ja näin sinut. "Mistä hän tuli?"
Muistan, että olin täällä tryffelikaudella,
ja täällä kävi paljon ihmisiä.
Metsästäjiä, hiihtäjiä. - Ihmisiä matkalla Baqueira Beretiin.
Itse asiassa nainen, joka oli hiihtämässä miehensä kanssa,
näki minut töissä täällä, ja silloin päätin muuttaa Madridiin.
Se nainen näki minun tekevän niin hyvin työni,
että hän sanoi: "Tule Madridiin kanssani."
En ole yllättynyt, koska olet kullan arvoinen.
En epäröinyt hetkeäkään.
Otin bussin… No, kahdeksan bussia, kunnes pääsin Madridiin.
Olin täysin eksyksissä Avenida de Américan asemalla.
Minä lähdin, menin takaisin, itkin.
Kysyin ohikulkijoilta: "Tätä tietäkö?" "Kyllä. Jatka suoraan."
Jätin ansioluetteloni La Castellanaan. Inditexille.
Menin takaisin Avenida de Américalle. Nukuin yön bussissa.
Saavuin sunnuntaina aamuyhdeksältä, menin kotiin suihkuun.
Minun piti aloittaa työt klo 12. Olin todella onnellinen.
Soitin siskolleni. "Minulla on hyvä tunne tästä.
Tiedän, että he soittavat minulle."
Tiedätkö, mitä opin? Tee heti oikein. Sitten sitä ei tarvitse tehdä kahdesti.
Siten työ on helpompaa ja nopeampaa.
Totta. - Tee se kunnolla tai älä tee ollenkaan.
Ei mitään puoliksi, se kestää kauemmin.
Cristiano Ronaldo on ollut onnekas. Toistan, hän on ollut hyvin onnekas,
kun sai Georginan huomaamaan hänet.
Oli ilo avata hotellin ovet sinulle, vaikka se onkin tänään kiinni.
Pidin siitä kovasti.
RAVINTOLA
Hei. - Näkemiin.
Kävelin täällä yksin.
Joka yö kahdelta tai 5.30 aamulla, kun hotelli avautui.
Rekat menivät ohi.
Katso, tuolla on lihakauppias.
Ostin sieltä longanizaa.
Ne olivat hyviä.
Tuo oli lihakauppani.
Huomenta.
Tervetuloa.
Kiitos.
Kävin täällä ostoksilla aamuisin ja iltaisin.
Teitte minut iloiseksi ja piditte seuraa. Olin täällä tunnin.
Katselin rouvia ostoksilla, eikä minulla ollut ystäviä.
Muistan secallonan.
Opetit minua. "Tämä on secallonaa, tämä longanizaa,
tämä fuetia...
Meillä on niitä, jos... - Voitte maistaa, jos haluatte.
Niinkö? - Okei.
Se on niin herkullista.
Mikä on secallonaa? - Tämä tässä.
Tämäkö? - Kyllä.
Tässä on valkohometta, sitä saa myös ilman.
Pidin siitä ilman. - Ilman valkohometta. Kyllä, muistan.
Todella hyvää.
Ylivoimaisesti parasta... - Suuni kostuu.
Voit tehdä lapsille voileipiä.
He rakastavat leikkeleitä. - Tietenkin.
Aivan. - He ovat hyvin espanjalaisia.
Se on totta.
Olet aina pitänyt leikkeleistä. - Kiitos isän. Hän osti minulle aina.
Aineenvaihduntani on nopea, ja toivon, koputan puuta, ettei se muutu.
Rakastan syömistä ja nautin ruoasta.
Se yhdistää minut muihin ihmisiin.
Haluan kaiken secallonan ilman hometta. - Kaiken?
Okei, tehdään näin.
Tämä Italiaan, ja tämä Espanjaan.
Kaksi lisää…
Ja Sofille.
Neljä lisää. - Neljä.
Voisitko ottaa kuvan kanssamme? - Toki, otetaan kuva.
Olen nyt tottunut siihen,
ja yritän löytää hiljaisia paikkoja, joissa on mukava olla.
Ilman tungosta.
Välttelen tungosta.
Heippa, tyttö.
Saisinko nimmarin? - Kyllä, mihin?
Ehkä kypärään?
Ymmärrän ihmisiä, jotka haluavat tulla tervehtimään -
ja sanoa: "Rakastan sinua, Georgina." Tai: "Georgina, ota kuva kanssani."
Ymmärrän sen.
Joskus vain ei todellakaan halua ottaa kuvaa,
tai ei näytä tai tunne oloaan hyväksi.
Hei, kulta.
Katso.
Ostan longanizaa Grausista.
Kaupungissa, jossa työskentelin. Menin tapaamaan pomoani,
rva Consueloa.
Kaikki seuraavat sinua.
Mitä?
Kaikki seuraavat sinua.
Olen kuin presidentti.
Kaksoset ovat ihmeissään.
He sanovat: "Noin käy vain presidentille."
Tietysti.
En pidä itseäni julkkiksena.
Mutta tiedän, että kun menen ulos,
ihmiset saavat minut tuntemaan itseni kuuluisaksi.
Okei, kulta. Oletko syönyt?
En, menen nyt syömään.
Lounastatko kotona?
Katso.
Yksinäni. - Hienoa.
Elementissäsi.
Totta kai. - Mahtavaa.
Mitä aiot syödä? - Okei, kulta.
Kanaa, josta pidät.
Olen kateellinen.
Nami.
Cristiano on ihana.
Hän on aivan normaali mies.
Hän on normaalimpi -
kuin normaalit ihmiset.
Uskomatonta.
Hyvä on, kulta. - Okei.
Suukkoja. Nähdään pian. - Ciao.
LA PEÑAN KIRKKO
Hei. - Hei.
Kuinka voit? - Hyvin.
Näytät upealta. - Kiitos.
Minulla ei ollut ystäviä Grausissa,
ja olin kotona viidestä kahdeksaan.
Tunsin oloni yksinäiseksi.
"Mitä voin tehdä Grausissa? Okei, menen kirkkoon."
Kävin kuuntelemassa nunnia, jotka lausuivat rukousnauhaa,
Isä meidän -rukouksen, sitten messu alkoi. Vapaalla menin kappeliin.
Kirkkoon.
Vein kukkia Neitsyelle.
Kirkolla on sellainen vahvuus...
voima…
Olen hyvin uskonnollinen.
Olen aina tuntenut Jumalan suojelun.
Jumala on aina inspiroinut minua, antanut voimaa taisteluun,
jotta tiedän, mikä on parhaaksi minulle.
Rukoilin Jumalaa: "Auta minua.
Ohjaa minua, vie minut kohtalooni."
Olin mennyt Grausiin tietäen,
että kun sisareni valmistuisi, muuttaisimme yhdessä Madridiin.
Ja niin teimmekin.
Luojan kiitos, sain puhelun neljä päivää käyntini jälkeen.
Sisareni päätti opinnot, ja menin Madridiin kuukausi ennen häntä.
ESPANJA
Kun saavuin Madridiin, se oli kamalaa.
Etsin halpaa asuntoa.
Kolmesataa euroa.
Päädyin asuntoon Avenida de Américalla.
Myöhemmin kuulin, että se oli varasto.
Talvella jääkylmä ja kesällä pätsi.
Minulla oli naapuri nimeltä Carmen.
Olin päivät töissä Massimo Duttilla -
oltuani julkisessa liikenteessä viisi tuntia, koska asuin niin kaukana.
Joskus perjantaisin ja lauantaisin tarjoilin drinkkejä -
pienessä baarissa.
Muistan, kun tulin kotiin eräänä sunnuntaina. Olin tehnyt yön töitä.
Torstain, torstaiyön, perjantain, perjantaiyön,
lauantain, lauantaiyön.
Koko päivän sunnuntaina Massimo Duttissa.
Tulin kotiin itkien, pökerryksissä.
Koputin hänen oveensa ja sanoin: "Carmen, olen naapurisi."
"Voisitko tehdä minulle riisiä ja paistettua munaa?"
Hän sanoi: "Tietysti."
Siitä lähtien -
hän oli minulle tärkeä.
Hän oli niin hyvä minulle. Kun olet hyvä ihminen,
elämä tuo luoksesi muita hyviä ihmisiä.
Siksi en koskaan unohda, mistä tulin, ja yritän auttaa muita aina kun voin.
ESPANJA PERHEEN KOTI
Hei.
Kuinka voit?
Hienosti. Paketoin lasten lahjoja.
He ovat innoissaan. Kerroimme heille eilen.
Sanoitko, että tulen?
Miten he voivat? - He ovat innoissaan. Todella.
Menen Nuevo Futuroon. Se on yhdistys lapsille, jotka…
He tulevat rikkinäisistä kodeista, ja kunta huolehtii heistä.
Kummilapseni. - Jos tarvitset apua, kerro vain.
Ei hätää, hoidan tämän. - Hienoa, Georgina, kiitos.
Selvä, suukkoja. - Heippa.
Kulta, olen menossa Nuevo Futuron asuntoon.
Voitko olla valmiina 20 tai 30 minuutin päästä?
Yllätämme heidät puhelullasi, okei?
Tiimi kertoi, että he ovat aivan innoissaan.
Suukkoja.
Puhutaan pian.
He sanovat aina: "Milloin Cristiano tulee?"
Kaikilla lapsilla on paljon julisteita hänestä.
Hekin haluavat olla jalkapalloilijoita. He rakastavat Crisin kenkiä, häntä.
He kysyvät aina, milloin hän tulee. Sanon aina: "Seuraavalla kerralla."
Se tuntui pahalta. Sitten ajattelin, että nykyteknologialla,
mikä olisi videopuhelua parempi tapa tapaamiseen?
Hei.
Hei! - Hei.
Kuinka voit? Kylläpä olet kasvanut.
Minkä ikäinen hän oli, kun tulin ensi kerran?
Kolme. Eikö niin, Angie?
Kolme? - Kuinka vanha olit?
Onko hän kuusi vai seitsemän? - Kuusi.
Olet jo iso tyttö.
Käytittekö joululeluja? - Kyllä.
Entä hajuvesiä?
Niitä myös. - Niinkö?
Katsotaanpa ihania sisaruksia.
Vau! - Cristiano!
Kyllä. - Ja Messi.
Katso.
Hienoa. - Katso, mitä tein.
Teitkö sen itse?
Oikeasti? - Katso, äitini.
Hän on kaunis.
Eräänä päivänä halusin todella nähdä asunnon.
Minkälainen on asunto lapsille, joista kunta ja yhdistys huolehtivat?
He toivottivat minut tervetulleeksi ja näyttivät huoneensa, kertoivat tarinansa.
Katsotaanpa. Onko se oikea timantti? - Ei.
Seuraavalla kerralla tuon sinulle kaulakorut,
jotka tulevat tyttöjeni prinsessakenkien mukana.
Okei? - Onko sinulla tyttäriä?
Kaksi tyttöä ja kaksi poikaa. - Minkä nimisiä?
Nuorin tyttö on Alana.
Eva, vanhin.
Mateo, keskimmäinen poika, ja Cris, vanhin.
Cris? - Cristiano, kuten isänsä.
Hän on yksi vanhimmista tytöistä. Martina, Míriam.
Etkö ole enää täällä? - En.
Oletko aikuisten asunnossa? Hienoa. Se on lähellä Ventasia, eikö?
Asuin toisella puolella. Lähellä Guindaleraa.
Joskus kävelin ja toisinaan... - Mitä teit?
Työskentelin vaatekaupassa.
Missä niistä? - Guccilla.
Kyse ei ole vain lahjoista, että ostaa juttuja. Lahjoituksista. Ei.
Heille pitää antaa aikaansa, jotta he tuntevat turvaa,
että he eivät ole yksin.
Missä muut lapset ovat? - Tuolla.
Tulkaa tänne, pojat.
Jokaisessa on nimi.
Tämä on Britanylle.
Hän toi minulle Niket!
Tämä on kaikilta. - Niinkö?
Lue tämä ensin. Tämä.
Tämäkö? - Tämä.
Katsotaanpa tätä.
"Georgina, sinulla on suuri sydän."
Tässä, lue sinä se.
Lue se minulle.
"Georgina, sinulla on suuri sydän.
Olisipa maailmassa enemmän kaltaisiasi.
Olet kiltti, vilpitön ja upea äiti.
Toivottavasti et unohda minua."
En koskaan unohda sinua.
Katsotaan.
Liikutun aina, kun näen heidät. Kun ajattelen heitä, tulen tunteelliseksi.
He ovat ihania lapsia.
Ja todella kiitollisia.
On ihmeellistä, että vaikka antaisi heille vain vähän,
he sanovat niin ihania asioita,
enemmän kuin aikuinen tai tietoisempi tai paremmin toimeentuleva,
koskaan sanoisi.
Tiedättekö?
Katsotaanpa, Kevin, lue omasi.
"Rakastan sinua, Georgina.
Kevin.
Rakastan sinua, Georgina.
Kerro Cristiano Ronaldolle. Rakastan sinua paljon, Georgina.
Ja kiitos kengistä, Georgina.
Tiedät, että rakastan sinua paljon.
En ole sanonut sitä sinulle, Georgina.
Rakastan sinua paljon."
Olet kertonut sen.
Sanot niin aina, kun näen sinut.
Minulla on toinenkin yllätys, jonka olen valmistellut rakkaudella.
Hei.
- Hei. Vau, Cristiano.
Kuinka voitte?
Hei. - Kevin.
Kaikki hyvin? - Kyllä, kaikki hyvin.
Okei, halusin vain tervehtiä ja lähettää halin,
ja jonain päivänä tulen Gion kanssa käymään siellä. Se olisi mukavaa.
Mahtavaa!
Opiskelkaa ahkerasti ja tehkää oikein. Okei?
Okei.
Suukkoja teille kaikille, ja nähdään pian, okei?
Okei. - Kiitos.
Kiitos. - Suukkoja.
Ciao. - Hei sitten.
Suukkoja.
Kulta, soitan myöhemmin. - Selvä. Ciao.
He olivat ihan ihmeissään.
Oli hauskaa, kun Cristiano sanoi:
"Okei, kulta, soitan myöhemmin." He kaikki vain... "Oih!"
Piditkö yllätyksestä? - Hyvänen aika, mikä yllätys.
Et odottanut sitä?
Et osannut odottaa sitä.
Kevin!
Tietenkin. Hän on lempipelaajasi.
Onko hän lempipelaajasi? - Kyllä.
Sepä hienoa.
Suukko teille kaikille. Minun pitää mennä. - Kiitos.
On tärkeää, etten unohda, mistä olen tullut ja kuka minä olen.
Kokemukset tekevät sinusta sen, kuka olet.
"Suosioni" tai näkyvyyteni ansiosta -
voin auttaa monia järjestöjä -
ja monia ihmisiä, jotka sitä tarvitsevat.
Olette todella rakastettuja. Olette ihania.
Tuo Cristiano ensi kerralla. - Selvä.
ESPANJA
HENKILÖKUNTAA
Tähän suuntaan.
Kuinka voit?
Mahtavaa olla täällä kanssasi.
Palkinnon saaminen lavalla, julkisesti puhuminen… Olen hermostunut.
Polviani heikottaa.
Starlite 2021 -palkinnon voittaa Georgina Rodríguez.
Kiitos. On kunnia saada solidaarisuuspalkinto.
Autan aina, kun voin.
Tee oikein ja katso, kuinka käy.
Jalkapallossa asiat muuttuvat hetkessä.
On oltava valmis kaikkeen.
Nämä vuodet Torinossa ovat olleet upeita.
Kaupunki on opettanut minulle paljon.
Unohtumaton kokemus.
Tekstitys: Heidi Hautala