EN REALITYSERIE FRA NETFLIX
Jeg voksede op i Jaca.
Jeg har barndomsminder derfra.
Hvor jeg dansede.
Hvor jeg havde min families kærlighed.
Alt det, der har formet mig.
Jeg åbner vinduet lidt for at dufte landluften.
Jeg havde ikke været der i ni år.
Det var, som om alt det, jeg har oplevet, aldrig var sket.
Jeg følte mig som pigen, jeg var dengang.
Jeg føler mig som et barn.
Jeg kan huske, at min mor kørte mig på vejene her.
Vi elskede at køre en tur efter skole.
Vi faldt i søvn.
Vi var trætte efter skole.
Min mors lille gamle bil.
I årenes løb har jeg indset, at vi har meget tilfælles.
Hendes livshistorie og familie
minder meget om min.
Forskellige påvirkninger og mål,
men meget ens på mange måder.
Derfor var det interessant, da jeg lærte hende bedre at kende
at se, hvilken type kvinde hun er.
Jeg mener ikke udseendet, og hvordan folk ser hende,
det, hun har nu, og vores familie, men det, som ligger bag det.
Jeg husker pludselig en sang.
Den kom tilbage til mig.
Salmen, vi sang til Jomfruen i skolen.
Morgenstjernen
Aftenlyset
Grunden til, at vi håber
Maria fra Nazareth
JACA, SPANIEN
Så længe siden.
Vi kørte den vej i skole
og til og fra ballet.
Der er hjortene. Skal vi hilse på dem?
Noget af det, jeg savner mest ved Jaca,
er naturen.
Vi tog ned til floden med min mor.
Eftermiddage på landet, hvor vi lavede lektier,
spiste sandwich og plukkede brombær til marmelade.
Vi hentede mælk om søndagen og lavede budding med min mor.
Der er så meget pollen.
- Ja. - Som dengang.
Du godeste.
Vi brugte mange år på at slentre rundt i citadellet.
Jeg har ikke været her i ni år,
men det føles som i går.
- Ikke? - Ja.
Det er lidt af et chok.
Jeg havde et godt liv i Jaca.
Omgivet af kærlighed og naturen.
Se derovre, de små huse, du kunne lide.
Mit drømmehus.
"Jeg vil bo her som voksen.
Jeg køber huset."
Ja, du drømte om det hus.
Se hjortene.
- Vi skræmte dem væk. - Unge hjorte.
- Skal vi spise frokost? - Ja.
- Jeg er sulten. - Godt.
Georgina!
Smuk!
Alle har mobilen fremme.
Jeg regnede ikke med at skabe postyr i Jaca.
Jeg forstod det ikke,
for jeg er den samme person.
- Jeg kendte dig som barn. - Ja.
Det er de samme mennesker.
Jeg er den samme.
Det overraskede mig.
Meget er forandret, ikke?
- Kan du huske, at vi købte legetøj her? - Ja.
- Diego! - Hvordan går det?
- Rigtig godt. - Godt.
Han gik i min klasse.
Se, der er Mario fra din klasse.
- Hvor er han? - Der.
- Hej, Mario. - Hvordan går det?
- Er det stadig en legetøjsbutik? - Nej.
- Godt at se dig. - I lige måde.
- Pas på dig selv. - Farvel.
Jeg køber en lotteriseddel. Jeg købte dem altid her.
Jeg elsker at spille. Jeg tror, jeg vinder en dag.
Vil I tage billeder hele dagen?
Jeg troede ikke, der var paparazzi i Jaca.
Wow!
De sælger ikke slik her mere.
Ja, det er lavet om.
Der er slik, ikke?
Hej.
- Så mange minder. - Vi købte altid slik her som børn.
- Ja. - Jeg køber lidt.
Jeg kom, selvom jeg kun havde fem-ti cent.
Fem cent? En vingummibamse. Kun til mig.
Vi købte tyggegummi for fem cent.
Jeg køber slik til børnenes fødselsdag.
Jeg føler mig som en lille pige. Jeg vil have det hele.
Jeg er ikke holdt op med at spise slik.
Det sker nok aldrig.
Jeg var mere slik-narkoman før.
Jeg var vild med slik som barn.
Jeg spiser mindre og mindre,
for man kan se det. Jeg er ældre.
Mine børn har også en sød tand.
Hvor meget?
Det bliver 95 euro.
Behold den.
Hej!
Georgina, er det rart at være tilbage?
Meget.
Mor, Jaca går amok.
Folk flipper helt ud.
Hej.
- Hvordan har I det? - Godt.
- Ja. - Godt.
- Intet har forandret sig, som du kan se. - Ja.
For mig er Restaurant Biarritz
et sted, vi ikke havde råd til, da vi var børn.
Jeg drømte om den.
Så mange minder.
Jeg skal sidde ned.
Det er varmt.
Det var skønt at komme tilbage til Jaca og spise på den restaurant.
Jeg tænkte: "Livet forandrer sig."
Husker du, at vi aldrig kom her som børn?
Ja.
Jeg kom her en gang, tror jeg, et par gange med ballet.
- Også jeg. - Måske sidste dag.
Men det var en rigtig god restaurant.
- Ja. - Og vi kunne ikke spise her.
Jeg kiggede ind gennem vinduet,
og nu sidder jeg og spiser frokost med min søster.
Jeg er glad.
Nu spiser jeg altid på de bedste restauranter,
og jeg savner at være barn, da mor købte sandwich til os.
Vi tog på hyggelige skovture.
Jeg kan huske, at jeg var doven.
Jeg var lille, og mor kørte langt med os…
Ja.
Jeg ville gerne have inviteret mor og far.
Da han døde,
skete der noget i mit liv og mit arbejde.
Jeg ved, det er ham. Han er lyset.
Den dag, jeg fik at vide, at min far var død,
underskrev jeg min første jobkontrakt.
En modekontrakt.
Jeg havde en plan til min fødselsdag.
En dag i Torino med børnene og min mor og søster.
Cris spillede kamp.
Men jeg tog til Argentina til hans begravelse.
Det var en meget underlig fødselsdag.
Helt uventet.
Jeg ved, at det skete,
fordi min far ville være der på min fødselsdag.
Han var indlagt i lang tid.
Men jeg håber, at…
Jeg kan mærke ham. Han er hos mig.
Jeg taler med ham og beder til ham.
Jeg føler, at han er hos mig, som da jeg var lille.
Selvom vi ikke tilbragte så meget tid sammen,
som vi begge havde ønsket,
så var han altid hos mig.
Jeg var hans baby.
Ikke hans favorit, for jeg tror ikke, at forældre har favoritter.
Det havde han ikke, men vi havde ens personligheder.
Ja.
Jeg troede, at turen tilbage til Jaca
ville gøre mig glad, men jeg er trist.
Jeg tror, vores bedste minde…
- Ballet for mig. Ja. - …er danseskolen.
- Danseskolen. - Skolen.
Ikke for mig!
Vi mødte klokken 9.15.
Nonnerne hentede mig.
Du ville ikke i skole.
Jeg kom altid for sent, fordi jeg græd.
- Du var så dramatisk. - "Mor, du må ikke gå!"
Jeg hadede skolen.
Jeg var bange for nonnerne, og de var vores lærere.
Jeg følte mig ensom i skolen.
Min mor troede, jeg havde autisme,
fordi jeg havde min egen verden, så hun meldte mig til ballet.
Lærerne sagde: "Hun har ikke autisme."
Jeg passede ikke ind med børnene i parken og i skolen.
Jeg kunne måske ikke enes med dem.
For Jaca, og fordi vi blev dem, vi er, takket være…
- Vores liv her. - …vores barndom.
Vi gjorde hinanden stærkere.
Os to.
Ja.
Jeg kan ikke forestille mig et liv uden min søster.
Modgang og vores oplevelser førte os tættere på hinanden.
Vi beskytter hinanden meget,
fordi vi har haft det svært.
SUSANA ARA MARRACO-DANSESKOLEN
Stræk ud og lyt til musikken.
Hånd i anden…
To, tre, fire…
Soutenu. Fem, seks…
Tendu og luk. Og soutenu.
Hej, Susana.
- Hvordan går det? - Godt.
- Længe siden. - Ja.
Jeg var Georginas balletlærer,
fra da hun var tre-fire, indtil hun blev 16, da hun stoppede.
Kan du huske, da du var lille,
og vi dansede Svanesøen og var klædt ud som svaner?
Min første optræden.
Ja, vi stod i en halvcirkel, og du gjorde sådan med halsen.
Hun så smuk ud.
Hun strakte halsen.
Jeg sagde: "Se hende.
Hun er fire eller fem år,
og hun står der
som en primaballerina."
Du lærte os om disciplin,
selvopofrelse,
arbejde, dedikation, kammeratskab…
Vi var en familie.
Det var ikke kun dans. Det var…
Det var et andet hjem, min familie, min motivation.
- Du brugte mange timer her. - Ja.
Selv når du ikke havde time.
- Det gjorde jeg. - Du blev her.
Du tilpassede dig det, der foregik, og hjalp med børnene.
Jeg husker en snak,
da du var 14-15 år.
Jeg sagde: "Georgina, vil du danse?"
Du sagde: "Jeg tænker danser eller model."
Når man er ung, tænker man:
"Jeg tager til Madrid og lever af at være model."
Sådan er livet ikke.
Dit liv har forandret sig.
- Så meget. - Jeg er glad på dine vegne.
Jeg kan se, at hun opfylder sine drømme.
Jeg vidste, at min fremtid…
At jeg havde en god skæbne.
Jeg vidste, jeg fik en god fremtid.
Jeg følte, at jeg ville få en familie, og det har jeg.
Jeg ville være en ung mor.
Hun virker selvsikker.
Hun virker tilfreds.
Hun har det liv, hun ville have.
Hun har selvtillid.
Se, hvem det er.
Frøken Sara.
- Sara Lores. - Du ligner mere en danser end mig.
Det er dejligt at se hende i ballettøj.
Jeg husker hende hjemme i stuen, hvor hun bevægede sig rundt og strakte ud.
Du er på besøg.
Du danser stadig, ikke?
- Selvfølgelig. - Du er heldig.
Jeg er ballerina i det nationale dansekompagni.
Jeg har ikke lavet meget andet end dans.
- Skal du danse? - Selvfølgelig.
- Du bestemmer. - Okay.
Men lad os varme op først. Jeg er stiv som…
Kan du huske, at vi købte ind, og jeg talte om mit grimme hår?
Du blev irriteret og prikkede en mand på skulderen
og sagde: "Undskyld, synes du, at min venindes hår er grimt?"
Han sagde: "Selvfølgelig ikke.
Det tænkte jeg slet ikke på."
Du sagde: "Se. Lad mig være."
Georgina er den samme, som da hun var lille.
Hun var drilsk og sjov.
Utrolig kærlig.
Hun var fuld af liv.
Du dansede hele tiden. Her og derhjemme.
Du dansede hele dagen i stuen.
Kan du huske det?
Jeg var besat af ballet dengang.
Jeg følte mig ikke god nok til at fortsætte. Så havde jeg gjort det.
Så havde jeg stadig danset.
Hun havde hjernen til det. Hun anstrengte sig og var stædig.
Det er også vigtigt.
Økonomisk var det også
en stor udgift.
Man vokser og skal have nye sko, og der er konkurrencer…
Jeg havde ikke råd, og jeg ville ikke gøre det halvhjertet.
Dans er disciplin, selvopofrelse,
hårdt arbejde, venskab, kammeratskab.
Jeg må sige, at jeg har manglet mange ting.
Jeg har følt mig meget ensom.
Alt det har formet mig.
Lige nu føler jeg, at jeg er den, jeg er, takket være dans og min barndom.
Hendes krop husker det. Det er inde i hende.
Alt det, hun lærte som barn.
Man kan se hende genopdage det udtryk, hun havde som barn.
Da hun var lille, dansede hun så følsomt og fokuseret.
Hej.
Hvordan går det?
Længe siden.
Min anden mor.
Som Gio sagde, er jeg hendes anden mor.
Hun tilbragte meget tid i mit hus, og vi havde det sjovt.
- Hvordan går det? - Godt.
- Jeg har noget til dig. - Har du?
Se.
Se lige.
- Se lige. - Se.
- Du var så lille. - Gud.
- Se. Kan du huske det? - Ja.
- Ferierne på stranden. - Gode minder.
Ja.
- Se, hvor lille du var der. - Ja.
Jeg er tilbage i Jaca, og det føles som dengang.
Det er en underlig følelse. Jeg var i citadellet,
og det var, som om intet var sket.
GRAUS, SPANIEN
Da jeg var 18, ville jeg bo i Madrid.
Jeg havde ikke råd.
Jeg ville ikke sidde derhjemme og have ondt af mig selv,
så jeg søgte job i en by, som lå to timer fra Jaca.
Jeg ankom til en by med 200 indbyggere.
Der var én lang gade til hotellet, hvor de holdt jobsamtalen.
RESTAURANT
Jeg boede der.
- Til venstre. Jeg husker det. - Ja.
Lastbilerne kørte forbi, folk gik på arbejde.
Jeg var alene.
Du har været så modig, siden du var lille.
Jeg var altid bange om natten,
når jeg gik hjem, fordi jeg boede alene.
Ingen ville vide det, hvis jeg ikke kom hjem.
Så hver nat ringede jeg til min mor eller søster.
Hvis de ikke vågnede, ringede jeg, indtil de tog den.
De holdt mig med selskab.
- Den samme bar. - Den er lukket.
Ja.
Den samme.
Hvor ærgerligt.
Hun har ikke forandret sig.
- Fru Consuelo. - Georgina.
Jeg forventede ikke at se dig.
Jeg fik at vide, at du var her i Graus.
- Du har ikke forandret dig. - Du er smuk.
Vil I med ind? Jeg har nøglen.
Vi har holdt lukket på grund af corona.
Ærgerligt. Vi åbner på torsdag.
- Godt. - Du ser fantastisk ud.
Tja…
I ser begge to smukke ud.
- Ja. - Det gør I.
Du var som familie for os.
Ja.
Du lærte mig så meget.
Du havde ikke brug for det. Du var så klog og dygtig.
Du lærte hurtigt. Jeg skulle ikke lære dig det.
Jeg ville så gerne arbejde.
Jeg tog til Madrid
for at sige hej i Gucci-butikken.
Vi havde så gode minder om hende,
og vi ville ikke miste det.
Du var overalt.
Jeg fattede ikke, hvordan du nåede derhen før mig.
Jeg var i gang med noget, og jeg så dig tale med en gæst,
og så vendte jeg mig om og så dig.
Jeg var her i trøffelsæsonen,
og der var så mange gæster.
Jægere, skiløbere…
Folk på vej til Baqueira Beret.
Der var en kvinde, som skulle stå på ski med sin mand.
Hun så, at jeg arbejdede her,
og da besluttede jeg mig for at flytte til Madrid.
Hun så mig arbejde hårdt,
og hun sagde: "Kom til Madrid med mig."
Jeg er ikke overrasket, for du er guld værd.
Jeg flyttede straks.
Jeg tog bussen.
Eller…
Otte busser til Madrid.
Jeg stod helt fortabt på Avenida de América-stationen.
Jeg gik ud og ind igen, og jeg græd.
Jeg spurgte folk: "Er det den vej?" "Ja, du skal bare gå ligeud."
Jeg afleverede mit cv på La Castellana.
I Inditex.
Jeg tog tilbage til Avenida de América og sov i bussen den nat.
Jeg ankom søndag klokken 9.
Jeg gik hjem og i bad.
Jeg skulle på arbejde klokken 12.
Jeg var så glad.
Jeg ringede til min søster og sagde: "Jeg har en god fornemmelse.
Jeg ved, at de ringer."
Jeg lærte at gøre det rigtigt første gang.
For så skal man ikke gøre det igen.
Så er det meget nemmere og hurtigere.
- Ja. - Gør det rigtigt, eller gør det ikke.
Ikke halvhjertet. Det tager længere tid.
Cristiano Ronaldo var utrolig heldig.
Jeg gentager: Han var så heldig at fange Georginas blik.
Det er rart at kunne åbne døren til hotellet for dig,
selvom vi har lukket i dag.
Det er virkelig en fornøjelse.
RESTAURANT
- Hej. - Farvel.
Jeg plejede at gå her alene.
Hver nat klokken to eller halv seks, når hotellet åbnede.
Lastbilerne kørte forbi.
Se, der er slagteren.
Jeg købte longanizas.
De var så gode.
Det var min slagter.
Goddag.
Velkommen.
Tak.
Jeg handlede om morgenen og aftenen.
Du holdt mig med selskab.
Jeg var herinde i en time.
Jeg så de ældre damer handle, og jeg havde ingen venner.
Jeg husker secallonaen.
Du gav mig et kursus: "Det er secallona, longaniza,
det er fuet…"
- Vi har dem, hvis… - I må godt smage.
- Ja? - Okay.
Den er så god.
- Hvilken er secallona? - Den her.
- Den her? - Ja.
Den har det hvide.
- Du kan få den uden. - Jeg kunne lide den uden.
Uden. Ja, det husker jeg.
Den er så god.
- Den bedste… - Min mund løber i vand.
Du kan lave sandwich til børnene.
- De elsker kødpålæg. - Selvfølgelig.
- Ja. - De er meget spanske.
Det er de.
Du elskede også kødpålæg.
Fordi far købte det til mig.
Jeg har et hurtigt stofskifte.
Jeg håber, det ikke forandrer sig.
Jeg elsker at spise.
Det får mig til at knytte bånd til andre.
- Jeg vil have hele secallonaen uden mug. - Det hele?
Okay, så gør vi det.
Det er til Italien, det er til Spanien.
To til…
Og Sofi.
- Fire mere her. - Fire.
ITALIEN - MADRID
- Vil du tage et billede med os? - Ja, lad os det.
Jeg har vænnet mig til det.
Jeg prøver at finde stille steder, hvor jeg føler mig godt tilpas.
Uden at folk kommer tæt på.
Jeg undgår overfyldte steder.
Farvel.
- En autograf, Gio? - Ja, hvor?
På min hjelm, måske?
Jeg forstår folk, der kommer hen
for at møde mig og sige: "Jeg elsker dig, Georgina"
eller: "Tag et billede med mig."
Det forstår jeg.
Nogle gange har man ikke lyst
til at få taget et billede, eller man ser ikke så godt ud.
Hej, skat.
Se.
Jeg køber longaniza i Graus.
Byen, hvor jeg arbejdede. Jeg besøgte min chef, fru Consuelo.
Vi er på vej hen i kirken.
Alle følger efter dig.
Hvad?
Alle følger efter dig.
Jeg er som præsidenten.
Tvillingerne er forbløffede og siger: "Det sker kun for præsidenten."
Helt sikkert.
Jeg ser ikke mig selv som en berømthed.
Jeg ved, at når jeg går ud,
så får folk mig til at føle mig som en berømthed.
Okay, skat. Har du spist?
Nej, jeg skal spise nu.
Spiser du frokost derhjemme?
Se her.
- Alene. - Fint.
I dit element.
- Selvfølgelig. - Så godt.
- Hvad skal du spise? - Okay, skat.
Kyllingen, du elsker.
Jeg er så jaloux.
Mums.
Cristiano er skøn.
Han er en helt normal fyr.
Han er mere normal
end normale mennesker.
Utroligt.
- Okay, skat. - Okay.
- Kys. Vi ses. - Farvel.
LA PEÑA-BASILIKAEN
- Hej. - Hej.
- Hvordan går det? - Godt.
- Du ser smuk ud. - Tak.
Jeg havde ingen venner i Graus,
og jeg kom hjem mellem klokken 17 og 20.
Jeg følte mig ensom.
"Hvad kan jeg lave i Graus? Okay, jeg går i kirke."
Jeg hørte nonnerne bede Rosenkransen, Fadervor, før gudstjenesten.
På mine fridage var jeg i kapellet.
I basilikaen.
Jeg tog blomster med til Jomfruen.
Basilikaen har en styrke. En kraft.
Jeg er meget religiøs.
Jeg har altid følt Guds beskyttelse.
Gud inspirerer mig og giver mig styrke til at kæmpe
og vide, hvad der er bedst for mig.
Jeg bad til Gud og sagde: "Hjælp mig."
"Vejled mig og før mig til min skæbne."
Jeg flyttede til Graus og vidste,
at når min søster havde studeret,
så ville vi bo i Madrid sammen.
Og det skete.
Jeg afleverede mit cv, og de ringede fire dage senere.
Hun blev færdig, og jeg tog til Madrid en måned før hende.
MADRID, SPANIEN
Den første tid i Madrid var forfærdelig.
Jeg ledte efter en billig lejlighed.
Trehundrede euro.
Jeg fandt en lejlighed på Avenida de América.
Jeg opdagede, at den havde været et lager.
Iskold om vinteren og kogende varm om sommeren.
Jeg havde en nabo. Fru Carmen.
Jeg arbejdede om dagen i Massimo Dutti.
Det tog fem timer med offentlig transport, fordi jeg var så langt væk.
Nogle gange om fredagen
og lørdagen serverede jeg drinks
på en lille bar.
Jeg husker, jeg kom hjem en søndag.
Jeg har haft aftenvagter.
Torsdag dag og aften, fredag dag og aften,
lørdag dag og aften
og hele dagen søndag i Massimo Dutti.
Jeg kom grædende hjem og var svimmel.
Jeg bankede på og sagde: "Carmen, det er mig, din nabo.
Vil du lave ris og et stegt æg til mig?"
Hun sagde: "Selvfølgelig."
Siden da
har hun betydet meget for mig.
Hun var så god mod mig.
Når man er et godt menneske,
møder man andre gode mennesker.
Derfor glemmer jeg ikke, hvor jeg kom fra,
og jeg hjælper andre, når jeg kan.
MADRID, SPANIEN - FAMILIENS HUS
Hej.
Hvordan går det?
Jeg pakker børnenes gaver ind.
De er så spændte. Vi fortalte dem det i går.
Sagde I, at jeg kommer?
- Hvordan har de det? - De er så spændte. Så spændte.
Jeg skal besøge Nuevo Futuro, en forening for børn,
som kommer fra socialt belastede hjem og er i pleje hos myndighederne.
- Mine gudbørn. - Sig til, hvis jeg kan hjælpe.
- Jeg klarer det. - Godt, Georgina. Tak.
- Okay, farvel. - Farvel.
Skat, jeg er på vej hen til Nuevo Futuro-lejligheden.
Kan du være klar om 20-30 minutter?
Vi overrasker dem med et opkald fra dig.
De ansatte siger, at de er så spændte.
Kys. Vi tales ved.
De siger altid: "Hvornår kommer Cristiano?"
De har plakater med ham og vil være fodboldspillere som ham.
De elsker Cris' støvler, og de elsker ham.
De spørger, hvornår han kommer.
Jeg siger: "Næste gang," men jeg har det dårligt med det.
Så jeg tænkte, med nutidens teknologi,
kan de se ham i et videoopkald.
Hej.
- Hej! - Hej.
Hvordan går det? Du er blevet så stor.
Hvor gammel var hun første gang?
Tre år. Ikke, Angie?
- Tre? - Hvor gammel var du?
- Er hun seks eller syv? - Seks.
Seks.
Du er en stor pige.
- Kunne I bruge julegaverne? - Ja.
Og parfumerne?
- Også dem. - Også dem?
Lad os se de smukke søskende.
- Wow. - Cristiano.
- Ja. - Og Messi.
Se.
- Fint. - Se, hvad jeg har lavet.
Har du lavet det?
- Har du? - Se, det er min mor.
Hun er køn.
Jeg var nysgerrig efter at se lejligheden.
Hvordan er en lejlighed for børn, som er i pleje hos myndighederne
og hos foreningen?
De bød mig velkommen og viste mig deres værelser.
De fortalte mig deres historier.
Lad mig se. En ægte diamant?
Nej.
Næste gang lover jeg at tage
halskæderne med, som fulgte med mine pigers prinsessesko.
Okay?
Har du døtre?
- Ja, to piger og to drenge. - Hvad hedder de?
Alana er den yngste.
Eva er den ældste pige.
Mateo er den mellemste, og Cris er den ældste.
- Cris? - Cristiano, ligesom sin far.
Hun er en af de ældste piger.
Martina, Míriam.
- Bor du her ikke nu? - Nej.
Bor du i lejligheden for de store? Godt. Det er tæt på Ventas, ikke?
Jeg boede på den anden side. Ved Guindalera.
- Nogle dage gik jeg, og andre… - Hvad lavede du?
Jeg arbejdede i en tøjbutik.
- Hvilken? - Gucci.
Det handler ikke om at give dem ting
og at donere penge. Nej.
Man skal give dem sin tid,
så de ved, at de ikke er alene.
- Hvor er de andre? - Herude.
Kom her.
Der står navne på dem.
Den er til Britany.
Hun gav mig Nike-sko!
- Det er fra os. - Er det rigtigt?
Læs det først. Det her.
- Det her? - Det her.
Lad mig se.
"Georgina, du har et stort hjerte."
Her, læs det.
Læs det for mig.
"Georgina, du har et stort hjerte.
Gid, der var flere i verden som dig.
Du er venlig, oprigtig og en fantastisk mor.
Jeg håber, du aldrig glemmer mig."
Jeg glemmer dig aldrig.
Lad mig se.
Det er rørende at se dem.
Når jeg tænker på dem, bliver jeg rørt.
De er vidunderlige børn.
Og så taknemmelige.
Det er utroligt, for jeg giver dem så lidt,
og de siger så søde ting.
Mere end en voksen eller andre, som har meget mere, ville sige.
Ikke?
Okay, Kevin, læs dit.
"Jeg elsker dig, Georgina. Kevin.
Jeg elsker dig, Georgina.
Sig det til Cristiano Ronaldo. Jeg elsker dig højt, Georgina.
Og tak for skoene, Georgina.
Du ved, jeg elsker dig højt."
Jeg har aldrig sagt det, Georgina.
Jeg elsker dig højt."
Det har du sagt.
Du siger det altid, når jeg ser dig.
Jeg har en anden overraskelse, som jeg forberedte med kærlighed.
Hej.
- Hej. - Hej. Wow, Cristiano.
Hvordan går det?
- Hej. - Kevin!
- Har I det godt? - Ja.
Jeg ville bare sige hej og sende et kram
og sige, at jeg nok skal besøge jer en dag sammen med Gio.
Fantastisk!
Så lav lektier og gør det rigtige, okay?
Okay.
Et kys til jer. Vi ses snart, okay?
- Okay. - Tak.
- Kys.
- Farvel. - Farvel.
Et kys.
- Skat, jeg ringer senere. - Okay. Farvel.
De blev chokerede.
Det var sjovt, da Cristiano sagde: "Skat, jeg ringer senere."
De sagde alle sammen…
- Kunne I lide overraskelsen? - Den var fantastisk.
Det forventede I ikke, vel?
I forventede det ikke.
Kevin!
Selvfølgelig, han er din favoritspiller.
- Er han din favorit? - Ja.
Det er godt.
- Kys til jer. Jeg skal gå. - Tak, Georgina.
Jeg må ikke glemme, hvor jeg kommer fra, og hvem jeg er.
Vores oplevelser former os.
Med min "popularitet" og synlighed
kan jeg hjælpe mange foreninger og folk, som har brug for det.
Ved du, hvor elsket du er? Du er sød.
- Tag Cristiano med næste gang. - Okay.
MARBELLA, SPANIEN
PERSONALE
Denne vej.
Hvordan går det?
Godt. Det er skønt at være her med jer.
Jeg modtager en pris og skal holde tale på scenen.
Jeg er nervøs.
Mine knæ ryster.
Starlite 2021-prisen går til Georgina Rodríguez.
Mange tak. Det er en ære at modtage en solidaritetspris.
Jeg vil altid hjælpe, når jeg kan,
og gøre det rette, uanset hvad.
Inden for fodbold kan alt forandre sig sådan.
Man skal være klar til det.
Årene i Torino har været vidunderlige.
Det er en by, der har lært mig så meget.
En uforglemmelig oplevelse.
Tekster af: Mila Tempels