РЕАЛІТІ-ШОУ NETFLIX
СЕВІЛЬЯ, ІСПАНІЯ
Сьогоднішній матч дуже важливий.
Португалія грає з Бельгією за місце в чвертьфіналі.
Ми підемо в ресторан, який любить Еду.
Ліпший у Севільї.
Ми побували там уперше на нагородження MTV, і нам сподобалося.
Люблю Севілью,
бо два роки тому я презентувала тут нагороди MTV.
Кріштіану поїхав зі мною.
Це було вперше, коли ми помінялися ролями.
Я була на сцені, а він серед глядачів.
У Севільї особливий колір
Обожнюю її.
У Севільї свій шарм…
Ви знищили мої шанси стати співачкою.
Співайте далі. Це не має значення. Ви…
Ти й так багато можеш. Не треба бути співачкою.
«Модспівтриса», як називає мене Елена.
Модспівтриса: модель, співачка, актриса.
Я люблю співати.
Чи добре мене виходить — інше питання.
ПЛОЩА АЛЬТОЗАНО
- Гаразд, друзі. За Джіо. - Дякую, що запросила нас.
- Дякуємо, що завжди запрошуєш. - Ідея супер.
За перемогу Португалії й гарний відпочинок.
Не думаю, що сиділа з тобою в першому ряду.
- Перший ряд. - Ніколи.
Мені поцілили в голову на тенісному матчі.
Кріс намагався цьому завадити.
У мене особливий талант потрапляти під удар м'яча.
П'ять хвилин від початку матчу,
а м'яч уже летить у мене.
З його рефлексами він м'яч зупинив, але той відскочив.
Кріс його зупинив, але той відскочив.
Якщо все буде добре, тут виступлять «Los Rebujitos».
Якщо ти цим займаєшся, то навряд чи.
Ми були в Португалії на відпочинку,
і я подзвонив «Los Rebujitos».
Хотів здивувати Джіо й Кріштіану.
Я організувала цю вечірку для Крішітану з португальцями
й кажу: «Оскільки ми всі тут іспанці,
влаштуймо Крісу концерт…»
По-іспанськи.
Хулія каже: «Люблю "Los Rebujitos",
а я їй: «Я їх знаю, вони були на "El Chiringuito"»
Тож я запропонував: «Я все влаштую».
«Los Rebujitos» відповіли, що це чудова ідея й що вони будуть.
Прийшов той день,
і я пишу їм. О 16:00, а потім о 17:00.
Мали приїхати з Кадіса в Португалію.
Ми питаємо: «Еду, що таке?
«Їх не буде. Вони наплутали. Думали, це наступного тижня.
Їх не буде. Що нам робити?»
- Я такий: «Цього не може бути». - Я тобі не вірю.
Найгірше було під час вечері.
Щойно вона почалася,
як вони напали на мене.
- Він сидів навпроти мене. - Як зараз.
Коли Джорджина, Пайсау та Тоні зберуться разом, повірте…
Це була чудова нагода для нас посміятися.
Кріс був єдиний, хто не сказав ні слова.
Він у це не ліз.
Кріс у це не ліз? Не може бути.
Він мовчав, а потім штурхнув Пайсау
й каже: «Допечи йому».
Усі можливі поцілунки
Ключ від твого непохитного серця
«Los Rebujitos»!
Як ви всі?
Трясця!
Будьмо!
Звісно.
- Сьогодні будемо співати! - Як ви?
Вітаємо.
Дуже дякуємо.
- Вітаємо! - Нам дуже приємно. Як Севілья?
- Добре? - Ідеально.
- Як ти? - Чудово.
Трохи живої музики, так?
Хорошої та якісної.
Ми так засмутилися тоді.
Дякуємо, що не приїхали,
бо у нас був привід цілий рік йому допікати.
- Замучили тебе? - Вони звинуватили мене.
- Ми зараз будемо. - Добре.
Я здійснив свою мрію привезти «Los Rebujitos»,
щоб вони припинили мені дорікати,
що це мені не вдалося торік у Португалії.
Ось пісня, яку я написав над захід сонця в Тарифі.
Може, ви її знаєте.
На пляжі, де ви нас продинамили.
На тому ж пляжі?
Саме там я й був.
Неймовірно.
Обожнюю цю пісню.
- Ану! - Ходімо танцювати!
Чекай.
Оле!
Ну ж бо!
Оле!
- Браво! - Подивіться на циганку.
Браво!
Я така рада.
Мене понесло. Я не могла спинитися.
Від їхньої енергетики мені захотілося співати.
Я нервуюся.
Хочу, щоб вони виграли.
Я хочу, що вони попали в чвертьфінал і виграли Євро.
Вітаю.
Сьогоднішній матч проти Бельгії вирішальний.
Вони або поїдуть додому, або гратимуть далі.
Ситуація напружена.
Я хвилююся.
Ти хвилюєшся, Джіо?
Я пучок нервів.
«Пучок нервів?»
Результат?
- Що думаєш? - Португалія виграє 2:0.
- Два—нуль. - Кріштіану Роналду.
- Кріс може краще. - Як він?
Уперед, друже!
Перший тайм ось-ось закінчиться.
Дивна гра.
Усе складалося досить неочікувано.
Кінець?
Португалія — нуль, Бельгія — один.
Бельгія перемогла в Португалії.
Ми цього не очікували.
Ми були впевнені, що переможемо.
Вітання Бельгії, яка пройшла в…
Завжди хочеш виграти, зробити все правильно,
але це неможливо.
І знати, що Кріштіаніту буде плакати,
тобі як батькові… Це засмучує.
Годі, Крісе. Тато нарешті відпочине.
Він плаче, бо він так відчуває.
Він плаче, бо засмучений, що все склалося не найкращим чином.
Він як я, і я цим пишаюся.
Не засмучуйся. Ти маєш підбадьорити тата.
Не драматизуй.
Це гра.
Нам усім важко,
але треба тримати себе в руках,
бути на позитиві
й дбати про Крішітіану, щоб він міг перемкнутися.
Якби нам сказали тоді,
що його батько все одно буде найкращим бомбардиром Євро 2021,
можливо, він би так не засмутився.
Життя завжди таке.
Бувають хороші часи, а бувають і не такі хороші,
і він має бути готовий.
Кажу йому:
«Із дня нашого народження до дня смерті
доведеться пройти багато випробувань.
Жити у світі нелегко».
МАЙОРКА, ІСПАНІЯ
Нарешті, після довгого трудового року,
починається наша відпустка на Майорці.
Я люблю Майорку. Це наш третій рік тут.
Тут найкраща вода в Європі.
Усе склалося чудово.
Будинок, місце, усе.
Усе, про що ми просили, було виконано.
Як ми хотіли.
Коли ми у відпустці ми робимо те, що я зазвичай не роблю в сезон.
Я хочу розслабитися, робити, що заманеться…
З тими, кого люблю, із друзями…
Почуватися вільним, як сокіл.
Робити те, що хочеться.
Просто
розслабитися, поподорожувати,
поплавати на яхті.
Насолодитися життям.
Удома почуваєшся самим собою.
Вони знають свого татка.
Справжнього Кріштіану, 100 %.
Мої діти, Джіо, близькі друзі, моя сім'я… Вони всі мене знають.
Будинок величезний.
Прямо на пляжі.
Басейн не так далеко від дому,
щоб діти не будили нас, коли ми дрімаємо.
Багато трави, щоб дітям було, де бігати,
і доступ до будинку обмежений,
щоб тримати папараці на віддалі.
Ми провели кілька днів самі,
а потім приїхали друзі.
Вони приїжджають, коли можуть вирватися.
Було чудово.
Відпочинок цього року вдався.
Кріштіану з Джіо запросили нас відпочити з ними.
Бути в режимі відпустки, тусуватися,
й інші друзі приїжджають та від'їжджають,
що може бути ліпше?
ДЖОРДЖИНАДЖІО — МОРЕ ЛЮБОВІ
Коли ми всі збираємося, то чудово проводимо час.
Якщо є м'яч, хтось неминуче почне перекидатися,
пасувати його абощо…
Це ж хлопці.
Кріштіаніту.
Я хочу, щоб він був футболістом, бо в нього є здібності.
Я не хочу, щоб він кидав футбол, бо я вважаю, що обдаровані всі.
У всіх є дар, здібності. Одні здібності можуть зробити тебе багатим,
а інші — ні, але це все одно талант.
На Майорці, як і будь-де,
ми любимо розслабитися, полежати на пляжі,
біля басейну,
походити по чудових ресторанах,
полежати в ліжку.
Ми любимо відпочити.
КАННИ, ФРАНЦІЯ
74-Й МІЖНАРОДНИЙ КАННСЬКИЙ КІНОФЕСТИВАЛЬ
Що ж,
цей день нарешті настав.
Каннський кінофестиваль.
Я зробила перерву у відпустці, щоб поїхати на Каннський кінофестиваль.
Буває трохи складно, коли я працюю,
а дякувати богу, робота є,
не думати про неї на відпочинку.
Я не проти. Це робить мене щасливою.
ГОТЕЛЬ «МАРТІНЕЗ»
Я не знала, що в Каннах є пляж. Треба було мені сказати.
Це Французька Рив'єра.
Тут так круто. Непогані яхти.
- Ми могли припливти на яхті. - Правда.
Ти голодна?
Як завжди.
Треба з'їсти щось легеньке. Я подумаю що саме.
Пошукаю в інтернеті.
«П'ять продуктів, щоб зменшити набряк.
Інжир,
ананас, папая й ківі».
- А справжня їжа? - Хотіла це сказати.
Будь-що, аби не фрукт.
Цьогоріч, на жаль, фестиваль був улітку.
Коли я у відпустці,
я думаю: «Я на відпочинку. Я не вдома,
і ми більше виходимо, їмо більше десертів, улітку хочеться морозива».
Цьогоріч я 15 днів була на дієті.
Я буду курку-гриль.
Мені позувати не треба. Можу їсти справжню їжу.
Я буду тобі заздрити.
Гаразд, з'їм щось на грилі.
Мене не турбує моя вага.
Мене турбує моє самопочуття
й повноцінне харчування.
Огірковий салат.
Я жартую. Я сказав, що це для масажистки.
Ще один.
Напередодні заходу
ти погано спиш через збудження.
Тож я попросила огірки й поклала їх на очі.
Пів огірка коштувало мені чотири євро.
Це найдорожчий огірок у моєму житті.
Що я зробила?
Я колись клала його собі на очі,
а потім з'їдала залишки.
Ніколас подзвонив мені,
щоб зробити знімки твого прибуття в Канни.
Я не хочу, Рамоне.
Нам треба зробити знімок готелю й опублікувати його.
Рамоне, я можу зробити фото
на сходах у сукні й макіяжі.
Гаразд, добре.
З якого почати? З коричневого? Ходи допоможи.
Почнемо з коричневого, яке ти потім одягнеш.
- Я це знаю точно. - Хуліє?
Що ти спочатку одягнеш?
- Жан-Поля. - Добре.
Інакше бідний Рамон
опиниться на морському дні з рибами.
Життя Джіо повне контрастів.
Вони й домогосподарка, і я бачила, як вона прибирає, прасує
та пилотяжить,
і водночас вона
королева балу.
Хуліє, не дай себе переконати.
Ти знаєш, я не така.
- Готова. - Ану.
- Овва! - Бум!
Подобається?
- Що думаєш? - Овва. Фантастика.
- Я позуватиму ось так. - Сукня неймовірна.
Саме враз.
- Неймовірна фігура. - Так.
Усе натуральне.
- Сукня її підкреслює. - Це так.
Без обіду. Учора без вечері.
- Без макіяжу. - Без сніданку.
- Волосся абияк… - Невже?
Я в захваті. Так.
Ось так?
Чи так.
- Ось так. - Волосся розпущене?
Розпущене.
- Краще зібране. - Правда?
Я зроблю хвостик. Так акуратніше.
Хвостик? Припини.
Якщо вибереш
творіння Жан-Поля Готьє,
я буду щасливий.
Це те, що з Парижа.
- Так. - З ательє.
У мене є зелене від Алі К,
коли ми робили примірку в готелі Кріса на Ґран-віа.
Рамон дуже наполягає,
щоб я одягнула сукню Жан-Поля, бо це гарна нагода
й чудовий вибір.
Ану, я хочу на неї подивитися.
Гаразд, я подумаю про це.
Ви побачите. Це все.
Коли я бачу себе прибрану…
Ти маєш шикарний вигляд в обох.
Немає різниці.
Я про це подумаю. Чао.
«МАРТІНЕЗ»
Закінчуй макіяж,
зробимо примірку, й о 17:20 привезуть коштовності.
Подивишся. Вони прекрасні.
Це смарагди, бо раптом я виберу зелену?
Ну, смарагди не…
Знаєш, хто сьогодні буде? Гайді Клум.
Ніколь Кідман.
Шерон Стоун.
Коричнева шкіра на пляжі не дуже помітна.
Обидві тобі личать.
Це літо, і ти покажеш спину, руки,
а також розріз…
Це сексуально.
- Прикраси готові… - Привезуть намисто…
Ти сяятимеш…
Вирішувати їй. Я висловлюю свою думку.
Якщо я вважаю щось важливим…
РАМОН ХОРДАНА АГЕНТ «UNO MODELS»
…я наполягаю.
Слухай, Ніколь Кідман буде сьогодні в Готьє.
Важливі знаменитості…
Це ж не якийсь бренд, про який ці люди гадки не мають.
Усе навпаки.
Рамон на мене тисне,
і я не хочу нікого образити.
Не хочу комусь боліло, що я не вибрала їхню сукню.
Ми не будемо на тебе тиснути.
Вирішуй сама.
Але для цього й потрібна команда професіоналів.
Ми знаємо, що робимо,
і ми радимо те, що вважаємо найліпшим для тебе.
Подумай про це, розслабся,
закінчи свій макіяж.
Ми закінчили примірку тоді.
Вона була неймовірна. Мала разючий вигляд.
Ми думали, у нас є сукня.
Я йду за прикрасами до коричневої,
повертаюся, а настрої вже змінилися.
- Ми працювали над цим три місяці. - Я промовчав.
Вона спитала, що я думаю, і я їй сказав.
Гаразд.
Я не…
Ніколас нічого не казав. Це я хочу…
Так, я не знаю, що відбувається.
Ніколас — фотограф у номері,
модний фотограф.
Я вважаю, що він найкращий у Європі.
Коли я їжджу на фестивалі,
і в мене з'являється шанс на обкладинку, я працюю з ним.
Крішітіану бачив мене в сукні Жан-Поля й сказав:
«Коричнева? Одягни зелену».
Він бачив її на мені.
Кожен — експерт у своїй професії.
Я не фотограф і не намагаюся ним бути.
Я не стиліст і не намагаюся ним бути.
Я твій агент…
- Ти вдаєш стиліста. - Ні.
Я твій агент, і я думаю про те, який ти матимеш вигляд,
що буде для тебе ліпше,
що для тебе вигідніше.
Ось про що я думаю.
Інші люди про це не думають.
Напруга була не лише між Рамоном і Ніколасом,
її відчували всі.
Рамон стріляв кинджалами наліво, направо і по центру.
І я не була впевнена, яку сукню одягну до сьогодні.
Я не уявляла себе
із зачіскою для такої сукні.
Я досі точно не знаю.
Є ще 20 хвилин, перш ніж нас забере машина,
а вона не вирішила, яку одягне сукню.
Вона має вирішити, але це треба робити зараз.
- Привіт. - Привіт.
Я готова.
Джорджина ухвалила правильне рішення.
Ми піднялися на один рівень у світі моди.
Намисто не треба. Воно темне.
- Може, спробуймо. - Як хочеш.
Чи я розбещений? Так.
Коли щось хочу, я це отримую.
Ми були з Лаурою Лі якийсь час.
Працюємо з нею вже кілька місяців.
Справжній «Chopard».
Вони нагадують мені ті інші.
Урешті я обрала сукню Жан-Поля,
і я певна, це буде успіх.
Дуже добре.
Так, дуже гарно. Прекрасно.
Прекрасно.
ДЖОРДЖИНАДЖІО — ЖИТИ В МРІЇ
У цій сукні я почуваюся багато ким.
Грецькою богинею,
Ксеною, воячкою,
а коштовності роблять з мене принцесу.
Усім потроху.
«MARTINEZ», КАННИ
- Раді бачити. - Я теж рада.
Присутність Джорджини в Каннах наробила галасу.
Це знаменитість, яка викликає любов.
Преса її любить, люди її люблять.
Моя тітка її любить.
Ви її любите.
Мушу зізнатися, щоразу на червоному килимі
я нервуюся.
Гадаю, це неминуче,
ці нерви необхідні,
щоб радіти життю й любити його.
Коли йдеться про Джорджину, сподівання великі.
Найбільше в червоному килимі я люблю те,
що це шанс пройтися вслід
усім цим кінозіркам.
Ти наче в мрії.
Я наче у фільмі про саму себе.
Результат був неймовірний.
Міжнародні ЗМІ,
як-от «CR Fashion Book» та інші,
опублікували дуже гарні відгуки.
Та інші важливі мережі.
Фактично ми справили гарне враження.
Після червоного килима в мене захід.
Вечеря «Chopard».
Вони запросили своїх VIP-клієнтів.
Веселі дзвоники, веселі дзвоники Повсюди дзвоники
Приміряймо його. Маєш приміряти,
ось так…
Я посол «Chopard».
Мені подобається носити їхні моделі.
Це не просто коштовності. Це витвори мистецтва.
Вони мені справді до душі,
і я завжди вибираю прикраси, в яких добре почуваюся,
почуваюся впевнено, і вони пасують до мого стилю.
Серйозна річ. Воно так і каже: «Я йду на гала-вечерю».
Гаразд, це… Що має дорогий вигляд?
- Дорогий. - Це.
Тоді це.
ДЖОРДЖИНАДЖІО — СЬОГОДНІ ВЕЧЕРЯ #КАННСЬКИЙКІНОФЕСТИВАЛЬ
Ходімо.
Будь ласка.
Обережно з дитиною! Туфля! Дитина!
Ходімо.
КАРОЛІНА ШОЙФЕЛЕ
- Вітаю в раю. - Дякую.
СПІВПРЕЗИДЕНТ «CHOPARD»
Будьмо!
- Щасти. - Ось так.
- Щасти. - З хамоном.
Так, хай щастить з хамоном.
Це найкраще. І з шампанським.
Я так вдячна всім, хто зробив це можливим.
Отримати такі гарні відгуки. Бо це не лише моя заслуга.
Стільки людей залишається в тіні.
Я поїхала з фестивалю задоволена,
щоб продовжити відпустку з чоловіком і дітьми.
ЛІСАБОН, ПОРТУГАЛІЯ
Зважаючи на те, що це дім Кріштіану, тут нас дуже поважають.
Ідеш вулицею, і люди зберігають дистанцію.
Тут чудово можна провести літо.
Ми, мабуть, переїдемо до Португалії в майбутньому.
Ти поїдеш завтра на поїзді?
- Я піду на закупи з Хулією. - Гаразд.
У нас буде час поїхати в Кашкайш?
Я хочу, щоб вони побачили Кашкайш. Покажемо їм будинок.
Гаразд, тоді їдьмо завтра.
- Поїдемо в Кашкайш, поїмо риби. - Я закінчу…
Після тренування я поїду прямо туди.
Інколи маленькі речі…
Я живу в квартирі тут поруч.
Я виходив погуляти днями.
Випив кави за кілька метрів від мого дому.
Я був із друзями. Кажу їм:
«Трясця, мені з біса добре тут».
Вони мені: «Що з тобою таке? Ти збожеволів?»
Мені було добре, бо це гарне місце,
але я почувався вільним, мов сокіл.
Перехожі вітаються й таке інше.
Люди на тебе не витріщаються.
Я гарно проводив час. Навіть сонце світило.
Ви можете сказати: «Але ж, Крісе,
це буденні речі».
Для вас так, але не для мене.
Я завжди кажу, що мені гріх жалітися.
- Говорила сьогодні з дітьми? - Так.
- Так? - Так.
Вони хочуть у басейн до сусідів. Його видно з балкону.
- Нехай ідуть. - Звісно.
Я б почекав до післязавтра.
- Поїдемо в неділю. - Так, візьмемо їх.
Звісно.
Альберто казав, їдемо вранці на острів.
Так.
Це останній день, що в нас залишився.
- Далі тренування два рази на день… - Точно.
…і чао відпустка.
Я тренуюся під час відпочинку,
щоб підтримувати форму.
Я досі маю бажання пограти у футбол ще кілька років,
але я не…
У відпустці
я можу робити те, що в сезон собі не дозволяю.
У нас досі є три дні.
Не поспішаймо.
Будьмо, люба.
- У мене талант. - Звичайно.
МАДРИД, ІСПАНІЯ
Я влаштувала для сестри сюрприз,
щоб відкрити стать дитини.
Я організовую вечірку-сюрприз із дорогими їй друзями.
І я розкажу сьогодні Іві, хто в неї буде.
Послухаймо, що кажуть батьки.
- Вона каже, це дівчинка. - Я думаю, дівчинка.
- Я думаю, це хлопчик. - Справді?
Хтось із нас має рацію.
Я хотіла, щоб сестра це сказала,
бо я справді
зробила тест.
Лаборант хотів розповісти мені по телефону,
але я сказала: «Ні, не кажіть мені. Я хочу почути це від близької людини».
Не вірю, що ви зберегли стать у таємниці.
Я в це не вірю.
Ні, правда. Ти казала…
- Крішітану знає. - Кріс знає, бо…
Я нікому не казала.
Ви знаєте, що я думала в Монако
згідно з моїми розрахунками, намистом і рукою.
У Монако виходило, що хлопчик?
- Дівчинка. - Виходило так.
Ти мене плутаєш.
Ви всі казали: «Ні, ти що…»
Я не довіряю Джорджинології.
- Прямо. - Прямо.
Бачиш? Дівчинка.
Це дівчинка.
Добре, робіть ставки.
- Ну ж бо, інакше втратимо приз. - Іван не знає.
Я не беру участь, тож нікому не буду винна.
Лише в неї є готівка.
На випадок, якщо ми скажемо: «Мільйон євро».
За дитинку, бо це найважливіше.
- Ми тут… - Щоб було ще більше дітей.
За дитинку.
Тост, друзі.
Один від усіх. Люблю це.
За мою прекрасну піхвочку!
Муха.
- Вона млява. - Не торкайся її.
Пане, зробіть щось із мухою.
- «Зробіть щось». - У неї нема крил.
- Вона не може літати. - Бідолашна.
- Що це? - Муха.
Сказала: «Зробіть щось».
- У неї нема крил. - У неї нема крила, бідолашна.
Прийшов час
дізнатися, кого ти чекаєш.
Несіть сюрприз!
Матінко рідна!
- А я дивлюся туди. - Я теж.
- Тут ембріон. - Я спітніла.
Я маю відкрити?
Це твій ембріон.
Руки трясуться.
Дякую всім, що ви тут зі мною
та Карлітосом.
Дуже добре.
- Переверни. - Переверни.
Я так нервуюся.
Не можу повірити.
Я ж казала.
Це неймовірно.
- Я ж казала. - Не можу повірити.
Дівчинка. Оце так.
Так круто.
- Ти хотіла дівчинку, так? - Звісно.
Я така рада.
Твоє життя зміниться на краще.
- Ти так гадаєш? - Так.
- На краще? - Звичайно. Діти змінюють життя.
Я запитую себе, чи могла б я бути такою щасливою,
бо я дуже щаслива,
не знаючи щастя материнства. Суцільне задоволення.
Так.
Це клопіт,
бо ти постійно хвилюватимешся,
навіть про колір нігтя й таке інше.
Навіть коли їм буде по 50 років.
Це ніколи не скінчиться.
Так чудово.
Хочеться, побачити її мамою.
Я впевнена, вона буде однією з найкращих мам
на планеті, бо вона дуже уважна
й віддана.
Тому вона буде найкращою мамою.
Ім'я?
Сестра хоче, щоб я назвала її Джорджиною.
Джіо, дуже дякую.
- Чудове ім'я. - Щоб я назвала її Джорджиною.
Не Джорджина Ґарсіа, а Джорджина Родріґес.
Люблю тебе, сонце.
Вона така мила й приємна, що дівчинка їй підходить,
бо я знаю, що вона з радістю її наряджатиме.
Вона насолоджуватиметься дівчачими речами,
одягом…
Дівчатка завжди жвавіші.
Тут діамантове намисто.
Я його не побачила.
- Його ж видно. - Воно мені?
Так круто.
Івана відкрила коробку з дитячими черевичками,
а там діамантове намисто.
Сказала, що не зрозуміла. Побачила лише черевички.
Ти не побачила цей блиск, яке коштує тисячі й тисячі євро?
Це просто неймовірно.
Більше не крастимеш мої. Тепер у тебе є власне.
- Це рив'єра, так? - Так.
Це подарунок моїй племінниці.
Можеш носити його, поки вона його в тебе не забере.
Поки їй не виповнилося 18.
Воно прекрасне.
Чудесне.
Я в захваті. Завжди хотіла… Ну, не завжди…
Коли побачила таке в сестри, кажу: «Овва, рив'єра», це його назва.
Воно розкішне.
- Це те, яке ти хотів. - Яке я хотів.
Джорджинологія існує.
Я перемогла.
Гештеґ «Джорджинологія».
«Дізнайся стать своєї дитини».
Люблю вас, друзі. Дуже дякую за сюрприз.
За багато інших.
Моя Елено. Моя Мамен.
ХАКА, ІСПАНІЯ
Я виросла в Хаці.
Мої дитячі спогади звідси.
Це любов моєї сім'ї,
моїх батьків,
моєї сестри.
Історія її життя та її сім'ї
дуже схожа на мою.
У нас багато спільного.
Я трохи в шоці.
Дивно.
Я б хотіла запросити маму й тата.
Так.
Переклад субтитрів: Людмила Речич