NETFLIX REALITY TV
SEVILLA ŠPANĚLSKO
Dnešní zápas je obzvlášť důležitý.
Portugalsko hraje s Belgií o postup do čtvrtfinále.
Půjdeme do restaurace, kterou Edu zbožňuje.
Nejlepší v Seville.
Líbilo se nám tam, když jsme byli v Seville na cenách MTV.
Na Sevillu mám krásné vzpomínky.
Před dvěma lety jsem tam uváděla předávání cen MTV.
Cristiano tam byl se mnou. Bylo to poprvé, co jsme si prohodili role.
Já byla na pódiu a on v publiku.
Sevilla má zvláštní barvu.
Krása!
Sevilla má zvláštní kouzlo…
Teď jsi mi zničila vyhlídku, že budu zpěvačka.
Klidně zpívej, je to fuk. Můžeš…
dělat tisíce věcí, nemusíš být zpěvačka.
„Hezpělka“, jak mi říká Helen.
Hezpělka: herečka, zpěvačka, modelka.
Zpívám moc ráda.
Jestli mi to jde, je jiná otázka.
- Tak, lidi, na Gio. - Díky za pozvání.
- Díky, že nás bereš s sebou. - Super nápad.
Ať Portugalsko vyhraje a ať si to užijeme.
V první linii jsem s tebou asi nikdy nebyla.
- V první řadě. - Nikdy.
Na tenise jsem dostala míčkem do hlavy. Cris ho zkoušel chytit, ale marně.
Od narození mám talent dostávat rány míčem.
Začali hrát a po pěti minutách už na mě letěl míček.
Cris ho se svými reflexy chytil, ale stejně se mi odrazil od hlavy.
Ale byl to už jen odraz.
Když to dopadne dobře, půjdeme na flamenco na Los Rebujitos.
Jestli to zařizuješ ty, tak spíš ne.
Byli jsme na dovolené v Portugalsku
a já zavolal Los Rebujitos.
Chtěl jsem Cristiana a Gio překvapit.
Už jsem pro Cristiana připravila oslavu s portugalskými zpěváky
a napadlo mě: „Jsme tu všichni Španělé, tak mu zorganizuju koncert…“
- S dotykem Španělska. - Julia řekla: „Miluju Los Rebujitos.“
A já: „Ty znám ze svého pořadu.“
A tak jsem se hrdinně nabídl, že to zařídím.
Los Rebujitos odpověděli, že to je super nápad a že přijedou.
Nadešel ten den
a já jim píšu, protože byly čtyři hodiny, pět hodin…
Měli přijet z Cádizu do Portugalska.
A my: „Edu, tak co?“
Prý že nepřijedou. Spletli si to. Mysleli, že to je až za týden.
Nepřijedou. Co si počneme?
- A já: „To snad ne!“ - Nevěřím.
Nejhorší to bylo u večeře.
Jakmile začala, hned se do mě pustili.
- Seděl naproti. - Jako teď.
Nevěřila bys, co spolu dokážou Georgina, Paixão a Toni.
Nakonec to dopadlo dobře, protože jsme se tomu smáli celou noc.
Jediný Cris neřekl ani slovo.
Nemíchal se do toho.
Nemíchal? Ne, ne!
Byl zticha, pak šťouchl do Paixãa a řekl: „Jen mu to osolte.“
Všechny možné polibky,
klíč k otevření tvého neodolatelného srdce.
Los Rebujitos!
Jak se máte?
Kruci!
Na zdraví!
- Jasně, že si zazpíváme! - Jak se máte?
Vítejte.
Díky moc.
- Vítejte. - Rádi. Jak to jde v Seville?
- Dobrý? - Super.
- Jak je? - Skvěle.
- Trošku živé muzičky? - Nějakou kvalitní.
Mrzelo nás, co se stalo.
Každopádně díky, že jste nedorazili,
aspoň jsme ho za to mohli celý rok grilovat.
- Dali ti to sežrat? - Prý za to můžu já.
- Za chvíli jsme tu. - Dobře.
Splnil se mi sen dostat sem Los Rebujitos
a snad teď přestanu dostávat kouř za to, že jsem je loni nedostal do Portugalska.
Tuhle písničku jsem napsal při západu slunce v Tarifě.
Možná ji znáte.
Byl tam na pláži, zatímco jsme na něj čekali.
Na téhle?
Tam jsem byl. Přesně tak.
To je vzrušující.
Tuhle zbožňuju.
- Do toho! - Pojďme tančit!
Moment.
Olé!
Do toho!
Olé!
- Bravo! - Ta má flamenco v krvi!
Bravo!
Mám radost!
Šla jsem do toho. Nemohla jsem si pomoct.
Ze všeho toho veselí dostal můj hlas chuť zazářit.
Jsem nervózní. Chci, aby vyhráli.
Chci, aby postoupili do čtvrtfinále a vyhráli Euro.
Dobrý den.
V dnešním zápase proti Belgii jde o všechno.
Buď pojedou domů, nebo budou pokračovat.
Spousta napětí.
Jsem nervózní.
Jsi nervózní, Gio?
Na maximum.
Na maximum? Jak to dopadne?
- Co myslíš? - 2:0 pro Portugalsko.
- 2:0. - Cristiano Ronaldo.
- Cris se zlepšil. - Jak to jde?
Do toho, kámo!
V prvním poločase to bylo hodně zatažené.
Podivná hra.
Zápas, ve kterém to nešlo podle očekávání.
To je konec?
Portugalsko nula, Belgie jedna.
Portugalsko prohrálo s Belgií.
Takový výsledek jsme nečekali.
Byli jsme přesvědčení, že vyhrajeme.
Gratulace Belgii, která postupuje do…
Člověk chce vždycky odvést dobrou práci a vyhrát.
Ale pokaždé to samozřejmě nevyjde.
A když vím, že to Cristianita rozplakalo,
tak mě to jako otce… trápí.
No tak, Crisi. Aspoň si teď táta odpočine.
Pláče, protože to prožívá.
Pláče, protože se nemůže smířit s tím, že to nevyšlo.
V tom je jako já a já jsem na něj hrdý.
Nebuď smutný. Musíš tatínka povzbudit.
Musíš být v klidu.
To je hra.
Takové chvíle jsou pro nás všechny těžké,
ale musíme si udržet dobrou náladu, zůstat pozitivní
a zahrnout Cristiana láskou, aby to mohl pustit z hlavy.
Kdyby nám hned řekli,
že se táta i přesto stane nejlepším střelcem na Euru 2021,
tak by Cristianito tu prohru snášel líp.
To už je život.
Někdy se daří a někdy se daří trochu méně a Cristianito na to musí být připravený.
Pořád mu říkám: „Od narození až do smrti budeme v životě čelit spoustě výzev.
Na světě to není snadné.“
MALLORCA ŠPANĚLSKO
Konečně nám po dlouhém roce plném práce začíná dovolená na Mallorce.
Mallorku miluju. Jsme tam už potřetí.
Má nejlepší vody v Evropě.
Všechno vyšlo skvěle.
Ubytování, místo, všechno.
Všechno, co jsme požadovali, bylo pro naše potřeby perfektní.
Na dovolené se snažíme dělat to, co během sezóny nedělám.
Chci pohodičku. Dělat si, co sakra chci.
Být se svými blízkými a s přáteli.
Cítit se volný jako pták.
Dělat to, co chci já.
Prostě…
odpočívat, cestovat,
jezdit na moře, být na jachtě…
Užívat si života.
Doma je člověk sám sebou.
Oni vědí, jaký jejich táta je.
Skutečný Cristiano na 100 %.
Moje děti, Gio, moji blízcí přátelé, rodina… Ti mě znají.
Dům je obrovský. Přímo na pláži.
Bazén je kousek stranou od domu,
takže nás děti nebudí, když odpočíváme během siesty.
Je tam spousta místa, kde děti můžou běhat,
a přístup k vile je omezený, což od nás drží paparazzi trochu dál.
Pár dní jsme tam byli sami a pak se k nám přidalo pár přátel.
Jezdili za námi, když se utrhli z práce.
Byla to paráda.
Letos to stálo za to.
Cristiano a Gio nás pozvali na dovolenou.
Užívat si společně na dovče, kde se občas zastaví další kamarádi…
Jak víc byste si chtěli užívat?
GEORGINAGIO: S LÁSKOU
Pokaždé, když se sejdeme s přáteli, skvěle se bavíme.
Jakmile se tam objeví míč, hned si s ním někdo začne kopat,
přihrávají si a tak…
Klučičí záležitosti.
Cristianito.
Chtěl bych, aby z něj byl fotbalista, protože k tomu má vlohy.
Nechci, aby to zahodil, protože podle mě má každý na něco talent.
Má nějaký dar, nějaké schopnosti.
Některý talent vám vydělá hodně,
jiný tolik ne, ale pořád je to talent.
Na Mallorce, stejně jako všude jinde,
rádi odpočíváme, rádi si užíváme na pláži,
u bazénu
a ve skvělých restauracích…
A v posteli.
Rádi… odpočíváme.
CANNES FRANCIE
74. MEZINÁRODNÍ FILMOVÝ FESTIVAL V CANNES
A je to tu,
konečně nadešel ten velký den.
Festival v Cannes.
Přerušila jsem dovolenou a jela na festival v Cannes.
Někdy je trochu těžké, když mám práci,
díkybohu za ni,
a musím přerušit dovolenou.
Ale nevadí mi to. Jsem šťastná.
Nevěděla jsem, že v Cannes mají pláž. Tos mi měla říct.
Azurové pobřeží.
Paráda. Ty jachty nevypadají marně.
- Mohly jsme připlout na jachtě. - To jo.
Máš hlad?
Vždycky.
Já si musím dát něco lehkého. Přemýšlím co.
Podívám se.
„Pět potravin proti nadýmání.
Fíky,
ananas, papája a kiwi.“
- A skutečné jídlo? - Přesně!
Nenašlo by se něco, co není ovoce?
Letos byl festival bohužel v létě.
Když jsem na dovolené,
říkám si: „Výborně, mám volno.“
Chodíme do restaurací, jíme dezerty, člověk má chuť na zmrzlinu.
Ale letos jsem 15 dní držela dietu.
Asi si dám grilované kuře.
Já pózovat nemusím, tak se můžu najíst, ne?
Budu ti závidět.
Dobře, tak si taky dám něco grilovaného.
O váhu se nestarám.
Jde mi o to, abych se cítila dobře
a jedla výživnou stravu.
Okurkový salát.
Dělám si srandu. Ta je na masáž.
Ještě.
Před nějakou akcí člověk moc dobře nespí, je rozrušený.
Tak jsem poprosila o okurku na oči.
Půlka okurky mě přišla na čtyři eura.
Dražší okurku jsem v životě neměla. Tak co s tím?
Něco jsem si položila na víčka
a zbytek jsem snědla.
Volal mi Nicolas, že nafotí, jak přijíždíš do Cannes.
Už jsem říkala, že to dělat nebudu, Ramóne.
Ale musíme vyfotit hotel a dát to na sítě.
Ramóne, ale můžeme vyfotit,
jak stojím nalíčená a v šatech na schodišti.
To je fakt, tak jo.
Tak kterými začneme? Těmi hnědými? Pomoz mi.
Začneme hnědými, protože ty si nakonec vezmeš.
- Určitě. - Julio?
Co si bereš nejdřív?
- Jeana-Paula. - Dobře.
Jinak chudák Ramón
skončí v moři mezi rybami.
Georginin život je plný protikladů.
V jednu chvíli je ženou v domácnosti, a já už ji viděla uklízet, žehlit
i luxovat,
a v dalším okamžiku už je…
hlavní hvězdou večera.
Julio, nenech se nikým zviklat.
To přece není můj styl.
- Hotovo. - Běž.
- Wow! - Bum!
Líbí?
- Co ty na to? - Wow. Nádhera.
- Pózovala bych takhle. - Krásné šaty.
Koukněte se, jak mi sedí.
- Máš v nich super postavu. - Jo.
A všechno pravé.
- V těch šatech to vynikne. - To jo.
Bez jídla. Nevečeřela jsem.
- Bez make-upu. - Bez snídaně.
- Bez účesu. - Takhle?
Krása. Jo.
Nebo takhle?
- Takhle. - Rozpuštěné vlasy?
Rozpuštěné.
- Spíš si je vyčesej. - Myslíš?
- Udělal bych ti culík. Je uhlazenější. - Culík? Neblbni!
Když si vybereš
ty haute couture šaty od Gaultiera, budu spokojený.
Tyhle jsou z Paříže.
- Aha. - Z ateliéru.
Ještě mám ty zelené od Aliho K,
které jsme vymýšleli v Crisově hotelu na Gran Via.
Ramón trvá na tom,
abych využila příležitosti vzít si ty od Jeana-Paula,
což je úžasná možnost.
Honem, chci je vidět.
Fajn, promyslím to.
Uvidíte. Už to stačí. Až se uvidím nalíčená a s účesem…
Vypadáš úžasně v obou. Takže je fuk, které si vezmeš.
Promyslím to. Zatím.
Skončíte s líčením,
zkusíme šaty a v 17:20 přinesou šperky.
- Podíváš se. Jsou krásné. - Jsou tam smaragdy k těm zeleným šatům?
No, ale smaragdy nejsou…
Víš, kdo dneska přijede? Heidi Klum.
Nicole Kidman.
Sharon Stone.
A hnědá kůže na pláži nevynikne.
Sluší ti oboje.
Jsou letní, protože ti odhalují záda, paže,
mají rozparek…
Jsou sexy.
- Šperky jsou připravené. - Mají tam náhrdelník…
Rozzáří tě.
Poslední slovo má ona. Já svůj názor vyjádřil.
Ale když něco pokládám za důležité…
tak na tom trvám.
Hele, tady je Nicole Kidman, která dnes přijede, v šatech od Gaultiera.
Důležitá jména…
Není to tak, že by ta značka s těmi hvězdami, které jsi vyjmenovala,
neměla co do činění. Právě naopak.
Cítím, jak na mě Ramón trochu tlačí, a nechci nikoho urazit.
Nechci, aby byl někdo smutný, že jsem si nevybrala jeho šaty.
Nebudeme na tebe tlačit. Je to tvoje volba.
Ale právě kvůli tomuhle máš tým profesionálů,
kteří vědí, co dělají.
Radíme ti to, co pro tebe považujeme za nejlepší.
V klidu si to promysli, nech si dodělat líčení.
Ráno jsme je zkoušeli.
Byla nádherná. Vypadala božsky.
Mysleli jsme, že máme vybráno.
Šel jsem pro šperky k těm hnědým,
a když jsem se vrátil, něco bylo jinak.
- Pracujeme na tom už tři měsíce. - Nic jsem neřekl.
Zeptala se mě na názor, tak jsem jí ho poskytl.
Dobře.
Já jsem ne…
Nicolas nic neřekl. To já chci…
Jo, já nevím, co se tu děje.
Ten fotograf na pokoji je Nicolas,
módní fotograf, podle mě jeden z nejlepších v Evropě.
Když jezdím po festivalech
a je možnost, že se objevím na obálce časopisu,
jsem ráda, když mě fotí on.
Cristiano mě viděl v těch od Jeana-Paula a řekl:
„Ty hnědé? Vezmi si ty zelené.“
Viděl to na vlastní oči.
Každý je odborníkem v nějaké oblasti, chápeš?
Já nejsem fotograf, tak se o to ani nesnažím.
Nejsem stylista, tak se o to nesnažím.
Jsem agent…
- Hraješ si na stylistu. - Ne. Jsem tvůj agent
a jde mi o tvoji publicitu,
o to, co je pro tebe nejlepší a co tě posune dál.
Tím se řídím.
Ostatní lidi tohle neřeší.
Bylo tam napětí, a to nejen mezi Ramónem a Nicolasem,
ale mezi Ramónem a úplně všemi v tom pokoji.
Ramón útočil na každého, kdo mu přišel pod ruku.
Až dodneška jsem nevěděla, co si obléknu,
takže jsem ani nepřemýšlela, jaký účes si k těm vybraným šatům udělat.
A pořád nejsem úplně rozhodnutá.
Za 20 minut pro ni přijede auto
a ona si ještě nevybrala šaty.
Je to její rozhodnutí, ale musí ho udělat teď hned.
- Ahoj. - Ahoj.
Už jsem hotová.
Georgina se rozhodla pro to, co jí prospěje.
Ve světě módy jsme tak postoupili o úroveň výš.
Žádný náhrdelník?
- Zkusme to. - Jak chceš.
Jsem trochu rozmazlený.
Když něco chci, dostanu to.
Strávili jsme chvilku s Laurou Lee.
Spolupracujeme s ní už několik měsíců.
Klasický Chopard.
Připomíná mi to jiné náušnice.
Nakonec půjdu v šatech od Jeana-Paula
a vím, že z toho bude senzace.
Výborně.
Ano, krása. Nádhera.
Nádhera.
GEORGINAGIO: ŽIJU SI SVŮJ SEN
V těch šatech si připadám jako různé postavy, jako řecká bohyně,
jako bojovnice Xena…
A v těch špercích se cítím jako princezna. Od každého trochu.
Georgino!
- Těší mě. - Mě taky.
Georginina přítomnost v Cannes vzbudila velký zájem.
Je to sympatická celebrita.
Tisk ji má rád, lidi ji mají rádi. Moje teta ji má ráda.
A ty taky.
Musím přiznat, že pokaždé, když jdu na červený koberec,
jsem nervózní.
Asi se tomu nedá vyhnout, ale je to krásná nervozita,
díky které člověk cítí radost a nadšení ze života.
S Georginou naše sny neznají hranic.
Když jdu po červeném koberci, tak se mi nejvíc líbí,
že můžu kráčet ve stopách všech těch filmových hvězd.
Je to jako sen. Jako bych žila ve vlastním filmu.
Výsledky byly úžasné.
Mezinárodní média,
třeba CR Fashion Book a další módní média,
zveřejnila velmi kladné recenze.
Stejně tak další důležitá média.
Takže jsme si vedli dobře.
Po červeném koberci mě čeká akce.
Večeře firmy Chopard, kam pozvali své VIP klienty.
Zkus si ho. Musíš si je zkusit a pak přijde moment, kdy najednou…
Jsem ambasadorka firmy Chopard, jejich design miluju.
Nejsou to jen šperky. Jsou to umělecká díla.
Dokážu se s nimi skutečně ztotožnit.
Vždycky si vyberu šperk, se kterým se cítím dobře,
který mi dodá sebevědomí a rezonuje s mou osobností.
Tenhle je vážný. Říká: „Jdu na slavnostní večeři.“
No, tenhle… Který působí draze?
- Draze. - Tenhle.
Tak ten.
GEORGINAGIO: VEČEŘE #FILMOVÝFESTIVALVCANNES
Jdeme.
Prosím.
Pozor na to dítě, má tam botu! To dítě!
Jdeme.
VICEPREZIDENTKA FIRMY CHOPARD
- Vítejte v ráji. - Díky.
Na zdraví!
- Hodně štěstí. - Vám taky.
- Štěstí. - A šunku.
Ano, dejte mi šunku a štěstí.
To je to nejlepší. A šampaňské.
Jsem moc vděčná všem, kteří mi tohle umožnili
a kterým vděčím za kladné reakce.
Není to totiž jen na mně, stojí za tím obrovské množství lidí.
Celá nadšená jsem z festivalu odjela
zpátky na dovolenou za partnerem a dětmi.
LISABON PORTUGALSKO
V Portugalsku si nás hodně váží, protože je to Cristianova vlast.
Když jdeme po ulici, lidi si drží odstup.
Je to pohodové místo, kde trávit léto.
V budoucnu se do Portugalska nejspíš přestěhujeme.
Máš zítra trénink?
- Půjdu nakupovat s Juliou. - Dobře.
Bude čas zajet si do Cascais?
Chci, aby to tam viděli. Můžeme jim ukázat dům.
Tak pojedeme zítra.
- Do Cascais, na dobrou rybu. - Skončím trénink a hned tam přijedu.
Někdy stačí maličkosti.
Bydlím v bytě kousek odsud.
Nedávno jsem šel na kafe jen pár metrů od baráku.
Byl jsem tam s přáteli a říkám:
„Sakra, mně je tady tak kurevsky dobře.“
A oni na to: „Co blbneš?“ „Hráblo ti?“
Cítil jsem se tam dobře, protože to bylo úplně obyčejné místo
a já si tam připadal volný jako pták.
Občas někdo prošel a pozdravil.
Ale nebylo to tak, že by mě lidi pozorovali.
Užíval jsem si to. Dokonce i svítilo sluníčko.
A vy mi na to teď řeknete: „Ale, Crisi, to je úplně normální.“
Jo, pro vás jo. Ale ne pro mě.
Ale já vždycky říkám, že si rozhodně nemůžu stěžovat.
- Mluvila jsi dnes s dětmi? - Jo.
- Jo? - Jo.
Chtěli jít do bazénu vedle. Vidí ho z balkónu.
- Vždyť můžou. - Já vím.
Ale radši bych počkala do pozítří.
- V neděli jedeme. - Pak je tam vezmeme.
Jasně.
- Alberto říkal, že ráno jedeme na ostrov. - Jo. Je to náš poslední den.
- Pak budou dva tréninky denně. - Jo.
A sbohem, dovolená.
Na dovolené dělám věci, které mě udržují ve formě.
Chci ještě pár let hrát fotbal, ale na dovolené nedělám…
Teda dělám to, co normálně během sezóny dělat nemůžu.
Máme ještě tři dny. Tak klídek.
Na zdraví, zlato.
- Díky za ty dary. - To jo.
MADRID ŠPANĚLSKO
Připravila jsem pro sestru překvapení.
Řeknu jí, jakého pohlaví bude dítě, které čeká.
Překvapím ji večeří s přáteli, kteří jsou důležití i pro ni.
A řeknu jí, jestli bude mít holčičku, nebo kluka.
Co si myslí rodiče?
- Podle ní je to holka. - Myslím, že holka.
- Podle mě je to kluk. - Fakt?
A jedno z toho to bude.
Potřebuju, aby mi to řekla ségra.
Je pravda,
že jsem si nechala udělat genetický test,
ale když mi to chtěl pracovník laboratoře po telefonu říct,
zastavila jsem ho: „Chci, aby mi to řekl někdo, kdo je pro mě důležitý.“
Nechápu, že ses udržela a nikomu to pohlaví neprozradila.
To nepochopím.
No, řekla jsi to…
- Cristianito to ví. - Cris to ví, protože…
Já to nikomu neřekl.
V Monaku to bylo úplně jasné,
podle těch výpočtů, řetízku a rukou.
V Monaku to byl kluk, ne?
- Holka. - Vyšla holka.
Teď jsem zmatený.
A všichni říkali, že ne a tak.
Nevím, jestli georgiologii věřit.
- Je to rovné. - Rovné.
Vidíš? Holčička.
Je to holka!
Tak šup, vsaďte si.
- Ať nepřijdeme o cenu. - Iván to neví.
Já se neúčastním, takže nemusím platit.
A to je tu jediná, co má prachy!
Abychom neřekli: „Milion eur, prosím!“
Na miminko, na kterém záleží nejvíc.
- Sešli jsme se… - Na další miminka!
Na miminko.
- Přípitky. - Od každého jeden. Tak se mi to líbí!
Připíjím ze sklínky na zdraví své prcinky!
Moucha!
- Je nějaká kulhavá. - Nesahej na ni.
Pane, odneste tu mouchu.
- „Odneste tu mouchu!“ - Nemá křídla.
- Nemůže létat. - Chudinka.
- Co to je? - Moucha.
Řekla: „Odneste tu mouchu.“
- Neměla křídla. - Neměla křidýlka, ubožátko.
Tak, nadešel čas
zjistit, co čekáš.
Přineste překvapení!
Bože!
- A já koukám tam! - Já taky.
- Je v tom embryo. - Úplně se potím.
Mám to otevřít?
Máte tam embryo.
Úplně se třesu.
Všem vám moc děkuju, že tu se mnou a s Carlitosem jste.
Výborně.
- Otoč to. - Otoč to. Otočit!
To jsou nervy!
Nemůžu tomu uvěřit!
Říkala jsem to.
To je úžasné.
- Říkala jsem to. - Nemůžu tomu uvěřit.
Holčička. Páni.
To je super.
- Holčičku jsi chtěla, ne? - Jasně.
Taková radost.
Změní se ti život k lepšímu.
- Myslíš? - Jo.
- K lepšímu? - Dítě ti vždycky změní život.
Říkám si, jak jsem vlastně dřív mohla být tak šťastná,
protože jsem si připadala šťastná,
když mi tohle štěstí chybělo. Je to naprostá radost.
Jo.
Jsou s tím starosti, protože se o ně neustále bojíš,
dělá ti starost i to, jaké mají nehtíky, ale…
I když je jim padesát.
Nikdy se nepřestaneš strachovat.
Skvělý.
Těším se, až z ní bude máma.
Bude jednou z nejlepších matek světa,
protože je hodně pozorná a naprosto oddaná.
Proto bude ta nejlepší máma.
A jméno?
Ségra chce, aby to byla Georgina.
Gio, díky moc.
- Je to super jméno. - Chce Georginu.
Ne Georginu Garcíu, ale Georginu Rodríguez.
Mám tě ráda, zlato.
Je tak milá a hodná, že se k ní holčička hodí víc.
Určitě si ji bude ráda oblékat
a bude si užívat všechny ty holčičí věci,
ty šatečky…
Holčičky jsou vždycky čipernější.
Je tady i diamantový náhrdelník! Vůbec jsem ho neviděla!
- Září až sem. - Ten je pro mě?
Úžasný.
Ivana otevřela krabici s dětskými botičkami
a byl tam velký diamantový náhrdelník.
Prý si ho nevšimla. Viděla jen ty botičky.
Prosím tebe, tys neviděla ten třpyt za několik tisíc eur?
To je úžasný.
Už mi nebudeš krást můj. Teď máš vlastní.
- Tomu se říká rivière, ne? - Jo.
Vlastně je to dárek pro neteř.
Můžeš ho nosit, dokud ti ho nesundá.
Než jí bude 18.
Taková nádhera.
Je překrásný.
Zbožňuju ho. Vždycky jsem…
To ne, ale co s ním vídám ségru, pořád říkám: „Wow, rivière!“ Tak se mu říká.
„Nádhera.“
- Tak jsi to říkala, viď? - Tos chtěla.
Georgiologie funguje.
Vyhrála jsem.
Hashtag Georgiologie.
„Zjistěte pohlaví svého dítěte.“
Mám vás moc ráda, lidi. Děkuju vám za překvapení!
Na další!
Helenko. Mamenko.
JACA ŠPANĚLSKO
Jaca je místo, kde jsem vyrostla.
Mám s ním spjaté vzpomínky na dětství.
Tady jsem si užívala lásku rodiny,
mých rodičů
a sestry.
Její životní příběh a příběh její rodiny
se velmi podobá tomu mému.
Po těch letech si myslím, že máme spoustu společného.
Je to trochu šok.
Je to divný.
Bývala bych ráda pozvala mámu a tátu.
Ano.
Překlad titulků: Kristýna Wanková