РЕАЛІТІ-ШОУ NETFLIX
МАДРИД ІСПАНІЯ
- Мамо! - Я тебе люблю.
Ну ж бо, поцілуй мене. Один цілунок.
- Куди ти їдеш? - Я їду…
Я скоро повернуся. Привезу шоколадне яйце.
Я тебе люблю, моє сонце.
Мама скоро повернеться.
Починається чемпіонат Європи, і Португалія докладає всіх зусиль.
- Доброго ранку, пані Джорджино. - «Buongiorno».
Куди?
У Будапешт, так же?
- Ви готові? - Завжди готова!
Я Тоні, і передусім я друг Джорджини.
Я повністю їй довіряю.
Вона підтримувала мене в найважчі хвилини.
Я вважаю її чудовим другом.
Може, це нахабство,
але я попрошу твого тата не віддавати сорочку.
Це мій подарунок.
Як гадаєш, Джіо?
- Ну… - Я розмовляю з Крісом.
Пишу, що ми їдемо в аеропорт.
Попроси його, щоб Мбаппе віддав йому
футболку в кінці гри.
Коли будемо там.
Якщо ще раз нагадаю, це його роздратує.
Перед Євро Кріштіану дуже сконцентрований, зосереджений.
ДЖОРДЖИНАДЖІО ГОТОВА ДО ЛІТА!
Хлопці ззаду, дівчата cпереду.
Відправляємося, друзі.
Треба закластися.
Річ у тім, що я не можу говорити про сьогоднішню ставку.
Чому?
Джіо хоче у відпустку!
Нана і Міґель Пайсао…
Пайсао — найкращий друг Кріштіану. Він йому як брат.
Вони знайомі з 12 років.
Зустрілися в Академії «Спортінга».
Кріштіану його дуже цінує, і я теж.
Він зажди дуже добрий до мене.
Розумієте, він…
Він руйнує всі стереотипи у футболі,
де на пенсію йдуть у 33, чи навіть 30.
Кріштіану 36 років,
але йому даси хіба 24 чи 25.
Є багато молодих хлопців, яким так не пощастило, як йому.
Це не удача, а важка праця.
- Він багато чим пожертвував у житті. - Жертвує щодня.
Ми ж молоді, маємо гроші й після гри
можемо сказати: «Нумо на літак і летімо до Лондона.
Або в Париж на вечерю й концерт». Але не робимо.
Додому, до дітей, їсти, відпочивати…
Футбол підпорядковує твоє життя.
Люди кажуть: «Гравці заробляють купу грошей і так далі».
Але твій час дуже обмежений.
Дуже обмежений.
Я максимально присвячую його
підтримці форми, фізичної та моральної,
і навіть більше.
Йдеться не лише про тренування вдень.
Найефективніше, коли це,
не скажу, 24 години, але
коли присвячуєш багато годин на день своєму тілу, розуму…
Присвячуєш роботі.
Треба все обговорити.
- Пам'ятаєш… - Весілля?
Ні.
- Є компанія… - Якби це залежало від мене!
…у замку. Вони прислали буклет із планом весілля.
- Весілля? - Так.
Не думає, що це б щось змінило,
бо я відчуваю себе коханою.
У нас із Кріштіану є все.
Наші чудові діти
й кохання, яке він дарує мені щодня.
У мене місця для обручки нема.
Пам'ятаєш, як я його одягнула, і всі говорили, що ми заручилися?
Завжди жартують про весілля: «Коли вже воно?»
Відколи Дженніфер Лопес випустила цю пісню про обручку,
весь час мені її співають.
Це не я вирішую.
Я зажди їй кажу:
«Коли я це відчую».
Як часто буває в житті. Вона це розуміє.
Це може бути через рік, шість місяців чи через місяць.
Я на 1000 % певен, що це станеться.
БУДАПЕШТ УГОРЩИНА
Так жарко!
Добре, дякую.
Як ти, мамо?
Оце подарунок на день народження.
Чудово, ми щойно прибули в Угорщину.
Трясця!
ПОРТУГАЛІЯ
Кубок буде нашим!
Ми за Португалію!
Усі мої друзі шаленіють від футболу.
Божеволіють…
Вони живуть і дихають ним.
Можеш занести рожеву валізу?
Увімкни кондиціонер на повну.
Я б поспала.
- А ти? - Іди поспи.
Так, десять хвилин. Чи п'ять.
Мене звати Хулія, я подруга Джорджини.
Котра година? Я щось не уявляю. Скільки в нас часу?
- Зараз 18:08. - Гаразд.
Ми бачимося нечасто,
тому, коли я з нею, я цим користуюся.
Чи йдеться про те, щоб з'їсти по гамбургеру,
чи полежати на дивані, побалакати й посміятися.
- Вони можуть почати готуватися. - Розбуди мене о 18:55.
Нам багато часу не треба.
- Ми… - У найгіршому випадку
зроблю французький душ.
Польський.
- Точно. - Польський душ.
Польський душ —
це коли миєш тут, тут і тут.
- Що це таке? - Елено, польський душ?
- Що це? - Піду в душ.
Помию промежину, сраку й пахви.
Можете пошукати в інтернеті, що таке польський душ.
Що мені надіти, люба?
Їй п'ять років, і я ніколи її не одягала.
- Ти вся спітнієш. - Правда?
Та ні. Просто ця гірша.
Це брезент, а на вулиці 37 градусів…
Люба, це літній вельвет.
Це спандекс.
Чи цю.
Занадто провокативна.
Я вибрала кілька суконь,
і всі мені: «Одягни ту. Одягни з деніму».
Я подумала: «Одягну суперсексі плаття.
А я бозна-коли бачила свого хлопця, і він відволікатиметься».
І я буду винна.
Щоб не відволікати, але щоб він бачив, яка ти приваблива.
- Думаєш? - Програвати нам не можна!
Косметика у ванній.
Візьми «Louis Vuitton», якщо хочеш.
І все. Йдемо.
Гаразд, ця сукня…
- Чия це маска? - Моя.
- Вітаю. - Як справи?
Думаю, виграємо, і Кріс, мабуть, заб'є кілька голів.
Не один. Кілька.
Вони вже прибули?
Хлопці розігріваються?
Коли вони будуть тут?
За 20 хвилин до того.
Коли я йду на якусь гру Кріштіану,
завжди молюся, щоб Господь його захистив,
надихнув і допоміг виграти.
Чудова атмосфера на «Арені Пушкаш», тут 60 000 уболівальників.
Команди на полі. Руй Патрісіо від Португалії на воротах.
Бернарду Сілва й Діогу Жота на передній лінії.
Капітан із цифрою сім на спині, Кріштіану Роналду!
Уперед!
Португалія для мене другий дім.
Мене так люблять португальці,
і я відчуваю, що це й моя країна.
Я громадянка світу,
але передусім я з Португалії, Іспанії та Аргентини.
Кріштіану Роналду в офсайді!
Він забив три гола на Євро. Ще один, і буде найкращим бомбардиром.
Він хоче 108-й.
Стадіон реве. Кріштіану б'є…
Гол!
Кріштіану, без сумнівів, найкращий у світі.
Ще одного такого важко знайти.
Гру завершено!
Франція — два, Португалія — два!
Гра закінчилася нічиєю.
Чудовий результат із Францією, бо вони одна з найсильніших команд.
Наступна зупинка — Севілья.
Протистояння Бельгії та Португалії.
- Обережно! - Добре…
Доступ усюди різний залежно від країни чи стадіону.
В Угорщині в нас не було прямого доступу.
Що це означає?
Дівчина Кріштіану та його син будуть…
Це трохи занадто…
Ми відірвалися.
Роналду Джуніор! Роналду! Кріштіану!
Маса людей.
Інколи страшно,
бо не знаєш, чи це фан хоче фото,
чи це навіжений хоче тебе покалічити.
Джорджина. Джорджина й Кріштіану.
Де Хулія?
Кріштіану!
Я дуже лякаюся, а ще більше, коли із сином.
Божевілля.
Ви у відпустці?
- Поки ні. - Правда?
- Ні, ми їдемо в Севілью. - У Севілью.
Наступний.
Ми зустрілися з Корою, дружиною Бензема.
Він грав із Роналду в «Реал Мадриді».
Пам'ятаю, як зустріла її на стадіоні, щойно вона народила.
Крісе, сфотографуйся з ним.
- Крісе. - Сфотографуй. А тоді я тебе.
Це найкращий знімок з усіх.
Було так гарно знову її побачити на стадіоні.
Ти такий солоденький…
- У мене для тебе дві подружки. - Ясно.
- Дві. Ева й Алана. - Водночас.
Що він робить…
Ми зустрінемося з дітьми,
бо її син чудовий, і я знаю…
У нього таке ж волосся, як в Алани.
Вони всі чудово поладнають.
Ходімо.
- Привіт! - Вітання.
Дякую.
Мушу сказати,
у цій сукні, я була наче…
Що? Ні.
- Королева. - Я її не бачила.
Кріс завжди про мене дбає. Він такий чарівний.
Джіо спитала мене:
«Якщо я зроблю серце, це не буде заяложено?»
Я така: «Ну…»
Я хотіла показати йому серце під час гімну,
бо він мені помахав, і я збиралася це зробити
й питаю: «Це нормально чи заяложено?»
Вона: «Заяложено, але якщо це зробиш ти, то — ні».
Я кажу: «Гаразд».
Думаю перед сном, як я ним пишаюся.
Одружіться нарешті.
ТУРИН ІТАЛІЯ
Обережно, сильно трястимеш, вона вистрелить.
Що вони влаштовують Ніккі?
Ні, Алано.
Коли нема школи,
я намагаюся запросити зранку виховательку, щоб їх стимулювати,
а мене є час на руханку.
Учитель забирає Джуніора на додаткові заняття,
допомогти із школою.
Чекай. Алано, це ставиш сюди.
І, Матео, можеш це налити сюди?
Добре. Лий. Добре!
Молодець.
- Доброго ранку. - Доброго ранку.
Як ти сьогодні зранку?
Це для мами.
У мене чудові діти.
Кріс — ідеальний старший син.
Він найкраща компанія, яка може бути.
Мої любі!
На.
- Це тобі. - Любове моя!
Зробили вам відвару.
Це так люб'язно.
Мамусю, що в тебе тут? Можна подивитися?
Ева сором'язливіша, чутливіша, і ми з нею дуже близькі.
- Мамусю, я дещо зроблю. - Можеш вікрити?
Я зроблю дуже гарного кролика.
Матео дуже люблячий.
Він дуже спортивний.
Дуже чутливий.
Хороша дитина.
Дуже хороша.
Дивися, трикутник.
Це ідеальний трикутник. Покажи мамусі.
Покажи ідеальний трикутник.
Це я зробив.
Як гарно, Матео.
Він схожий на дім, Матео.
- Поділися з мамусею, Алано. - Ні.
Ні, бо ти…
- Мамуся ні з ким не ділиться. - Ні.
Ні. Ти не ділишся.
Це брехня.
Крісе, мама усім ділиться з Аланою, правда ж?
Так.
- Даси мені Пепо? - Ні, ти нечемна. Дуже нечемна.
Алано!
Алана — дуже щаслива дитина.
Вона любить бути в центрі уваги.
Любить побалакати.
Вона першою з них заговорила.
Дуже весела. Татусина доця.
Не можна підійти до її татка.
Не можна його поцілувати.
Вона все робить з ним.
Попрощаймося з Ніккі й подякуємо їй.
Скажіть: «Дякуємо за все, Ніккі».
Не варто це казати, але вони ідеальні діти.
Це мрія.
Попрощаємося з Ніккі, бо ми їдемо
на канікули й не бачитимемо її.
Ціле літо.
Я багато стимулюю їх із дуже раннього віку.
Ходімо покатаємо на поні.
- Хто хоче спробувати? - Я.
Лише Кріс не катався на поні.
Так, бо поні впаде.
Я хочу навчити дітей того, чого навчила мене мама.
Бувати в селі,
серед спокою, наодинці із природою.
Вони бруднять руки, торкаються дерев.
Добре, що не завжди довкола них будівлі,
не завжди вони в подорожах, на машинах, у літаках.
Розкіш доступна кожному.
Це природа, і про неї треба дбати, насолоджуватися нею.
Тримайся добре.
Добре, посадімо Еву.
Матео на маленькому поні.
- Тримайся за сідло. - Ні!
- Ви їдете зі мною. - Матео!
- Ні! - Любове моя.
Ева й Алана дуже сміливі,
вони пробивні.
Матео обачливіший.
Не могла змусити його покататися рік.
- Доторкнися до голови. - Стій.
Дивися сюди… У нього волосся, як в Алани.
Майже кучеряве, але не насправді
Його звуть Матео, як тебе.
Добре, їдьмо?
Тримайся, Алано.
Тримайся міцно. Уперед.
Це жеребець? Чи Ліна з…
- Як його кличуть? - Йоль.
Це дві самиці.
Матео покатається потім.
Каже, що хоче сісти на Евиного.
Може поміняємося?
Поміняєтеся? Гаразд, чекай.
- Добре. - Ану.
Гаразд, Матео.
Чекай, ззаду не зав'язуй.
Він дуже волохатий.
Ми з Матео говорили,
що він волохатий. Як ти.
Ти дуже волохата.
Він як я.
Гаразд, їдьмо. Алано, тримайся за сідло, сонце.
Я досі боюся кататися на конях.
Коли ми саджаємо дітей на поні, одна дівчина йде зліва,
а я йду справа. Втомилися від мене.
Кажуть: «Відпусти його». «Ні».
Я хочу бути поруч.
Хтозна, що може статися, це ж тварини.
Я впала з коня, він відкусив мені ніготь,
і тепер не можу лишити дітей у спокої.
Тут
кінь відкусив мені ніготь.
Таке було… Я не хотіла дивитися на палець.
- Ішла кров. - Кров?
На щастя, на ньому був гель-лак,
і кров зупинилася… Так настрахалася.
Зараз усе ідеально.
Як тобі там, Крісе?
Чудово. Видно весь Турин.
Він високий, так?
Крісе, проїдься трохи клусом.
Просто роби так. Міцно тримайся ногами.
Ево, ходи сюди.
Молодець, Крісе.
Сподіваюся, діти здорові.
Я молюся про це Богові.
Це лагідний кінь, гаразд?
Добре, спокійно.
- Ідеально. - Уперед, клусом.
Я бажаю їм щастя. Сподіваюся, вони сильні,
щасливі й, головне, хороші діти.
То який план?
Їдемо на зустріч із Євгенією.
- Ви бачилися в Сан-Ремо, так? - Так, бачилися.
Ми їдемо з Хулією до Мілану,
зустрітися з моєю подругою Євгенією.
Вона дизайнер ювелірних виробів.
Будеш у її прикрасах у Венеції?
Вона покаже їх мені. Так, у її.
Коли приїдемо,
можеш піти на Монтенаполеоне й забрати кілька речей, що я замовила.
Я поговорю з Євгенією, а потім зустрінемося.
Я заберу тебе.
З Хулією дуже весело. Вона дуже помічна.
Допомагає мені про все забути.
З роботи робить розвагу.
Робить її
цікавою й веселою.
Перевіряю, чи виграла в лотерею.
Перевіряєш рахунок у банку, чи виріс…
Ні.
Ось, дивися.
Я граю в «Примітиву», «Євромільйони»
й таке інше й ділюся виграшем з друзями.
Тими, у кого є додаток. Вони завжди діляться своїми квитками.
Елена сказала: «Коли ти граєш, ми завжди виграємо, хоча б кілька центів».
І ти завжди радієш кільком центам.
Я вірю, що колись виграю.
У мене таке відчуття.
МІЛАН ІТАЛІЯ
- Доброго ранку, люба. - Доброго ранку.
Як справи?
Добре, а в тебе?
Дуже добре.
- «Bella». - Така рада тебе бачити.
Як тобі те, що на мені?
- Непогано. - Твої творіння.
Я познайомилася з Евгенією, коли Роналду грав за «Ювентус».
Того літа мене запросили на Венеційський кінофестиваль.
Кілька брендів зв'язалися зі мною та Рамоном.
І…
Я дуже захопилася прикрасами Евгенії.
Це мій стиль.
Ти бачила, як гарно?
Надзвичайно.
Востаннє, коли я тут була, вже було дуже темно.
Тут було б гарно танцювати танго.
- Так. - На свіжому повітрі.
Танцівниця танго.
Якось у Мілані я пішла на шопінг
і кажу їй: «Євгеніє, я в Мілані, хочу тебе бачити».
І ми пообідали.
Тоді вона сказала: «Джіо, я уявила, як ти танцюєш танго в Сан-Ремо».
Ти уявила, що я танцюю танго у твоїх виробах.
У Сан-Ремо дуже гарно, і музика…
Було б неймовірно,
якби на «Сан-Ремо» влаштувати шоу з танго.
Якби ти станцювала, було б чудово.
Або якийсь інший танець. Не танго, бо ти не танцюєш…
Ти не вмієш.
Тоді я відповіла: «Я не танцюю танго».
Як я танцюватиму танго? Я займаюся класичний балетом, а не танго.
«Джіо, це не має значення. Подумай».
Я знала, що «Сан-Ремо» — один з найважливіших фестивалів у світі.
Кажу: «Як я там з'явлюся, коли я ледве говорю італійською?»
Я сказала: «Так, вона танцює танго».
Вирішила, що ти вмієш.
Потім кажу: «Ні, не танцює, але вона швидко вчиться».
Танго… Його треба відчувати.
Вона свого добилася.
Я сумнівалася, що зможу,
але якщо є пристрасть, енергія й натхнення, ти можеш усе.
Це мало великий резонанс.
Ніколи цього не забуду й довіку буду вдячна.
Яка краса.
Ці прикраси такі гарні.
Люблю смарагди, сапфіри,
рубіни, діаманти.
Що дешевше? Рубін чи діамант?
Діамант, коли в нього так багато каратів.
Він дорожчий?
Буває по-різному, але так.
- Діамант такого розміру. - Дорожчий.
- Це в жовтому. - Так, я зробила їх у трьох кольорах.
У нас є всі…
Цей колір зараз користується попитом.
Так, у жовтому кольорі, і в білому теж є.
Вони є в усіх кольорах.
- Так? - Так, теж є.
Перші мої коштовності —
діамантові сережки у формі сердець
з таким же намистом.
Кріс подарував мені їх на Різдво.
Чудово. Вони тобі личать.
Як гарно.
- Сяють. - Так.
Коли Євгенія показує мені свої прикраси, я втрачаю глузд.
Як дитина в магазині іграшок.
Упевнена, вона дуже популярна в арабських країнах, так?
- Так. - Ця колекція.
Дуже гарне. Чудесне.
Не можу зупинитися приміряти.
Якщо поїдемо у Венецію, можна щось взяти з цієї колекції?
Так, прекрасно.
Багато років тому я любила розглядати вітрини на «Золотій милі»,
і мріяти, що сама носитиму ці речі.
Все-таки мрії здійснюються.
Може, спробуємо в «Cavalli» знайти щось для Канн?
- Так, хочу купити щось Крісові. - Для суперфестивалю.
Чудово. Йому сподобається.
Підемо в «Cavalli», люблю цей бренд.
Я досі шукаю сукню на Канни.
Для Каннського кінофестивалю.
Це одна, а інша
вже в приміряльній.
Ззаду вона…
- Це ця сукня. - Саме так.
Ось ця з туфлями.
Одна нога буде прикрита, а інші ні.
- Втягни дупу. - Ніяк.
Не можна ж мати таку дупу.
Ти скільки тренуєшся,
що нічого не налазить.
Мені нема що втягувати.
У мене крихітна дупа.
Ми вибрали кілька суконь, що мені сподобалися на фото.
Просто не пощастило, що не всі вони налізли.
Ми попросили іншу сукню.
- Іншу? - Вона зараз її принесе.
Добре, ідеально.
- Бюст трохи дивний, ні? - Так.
Здається, що груди вилазитимуть.
Одну секунду.
Це навіть на модель не налізе.
Ось.
Чудово.
Дякую.
- Меншого розміру? - Меншого?
Гадаю, так.
Я хотіла помацати текстуру,
тканини,
приміряти все.
Хочете, щоб швачка зробила заміри, і ми вам зателефонували?
Для Канн. Як забажаєте.
Роки беруть своє. А потім ось таке.
Так, я все про роки знаю.
Роки та їжа.
Та у вас фантастичний вигляд.
Просто це унікальні речі, і вони досить малі.
Ця підійде до мого вбрання.
Одягнетеся відповідно.
Ця гарна.
- Кумедна. - Ця цікава.
- Так. - Ця цікава.
Ідеально.
Я купила сорочку Кріштіану, а собі сукню, щоб наш одяг гарно поєднувався.
Він носить короткі.
- Плавки? - Так.
Мають бути боксери, як ось ці.
- Якщо ні, тоді труси. - Не думаю.
Коли вона мені каже:
«Ходімо, я лише подивлюся».
Це означає, що ми вийдемо… Вона вийде із 350 000 клунків.
Мені подобається ось ця.
Справді подобається.
Це дуже модна річ зараз.
- Одяг для відпочинку. - Клас.
- А ця? - Для відпочинку вдома.
Так кумедно,
коли вона каже: «І це я теж хочу, візьмемо для того й того».
Кравець говорив, що це оригінал.
Занадто видно дупу.
У моделі дупа не така, як у мене.
Знаєте, що сталося? У Венеції…
- Вони… - …коли я була молодша,
мені тоді було 22 чи 23.
Я подумала: «Так, одягну боді, щоб було все видно».
З чорного мережива.
Потім побачила знімок й думаю:
«Не на червоний килим. Це не вишукано».
«Не можна показувати дупу».
Ось це таке чуттєве.
Вона дуже відкрита.
Гарна спідниця.
Я попросила його сорочку.
- Ось ця. Із тією сорочкою. - Ідеально. Яка?
- Той же візерунок? - Ось.
Я не накуповую одягу.
Щось купую, але найкращої якості.
Гаразд, Джорджино, це ваше.
Як ми домовлялися, два купальники й парфуми.
Ось сорочка й спідниця.
Власник сказав мені, це за наш рахунок.
- Так? - Саме так.
- Справді? - Так.
- Ну, дякую.
- Цього разу за наш рахунок. - Чорт.
Дякую.
Я не знала. Якби знала, не набирала б так багато.
Мені так соромно.
Дуже дякую.
Я в захваті. Від усього.
Коли я хотіла заплатити,
мені сказали, що це за їхній рахунок.
Я не могла повірити.
Навіть якщо в нас усе є,
подарунок чи який такий жест це приємно.
Ми це любимо.
МАДРИД ІСПАНІЯ
Доброго ранку.
Рамон підтримує зв'язок із брендами через агентство.
Багато хто зв'язується з ним для участі в рекламних кампаніях,
для різних заходів…
- Ти купив вівсяне молоко? - Так.
Я купив усіх видів.
Вівсяне, соєве, будь-яке.
- Раптом передумаєш. - Оце так! Це вражає, Рамоне.
- Я товстішаю. - На щастя, це не зйомка в купальнику.
Щира правда.
Зранку питають: «Мамо, ти куди?»
Бігають довкола…
Бідолашні.
Я дуже активна
мама.
Увесь день
ми щось робимо з дітьми.
Вони такі: «Мамо…»
- Сумують за вами. - Звісно.
Вони знають, коли мама вдома,
ми розважаємося.
Коли я щось задумаю повністю цьому віддаюся,
тому й виходить.
Я думаю, я трендсеттерка.
Часто мої колеги,
що працюють у магазинах різних брендів,
кажуть: «Джіо,
ти виклала це в інстаграмі
чи була в магазині з цією сумкою, і все розпродали».
Сумки, кросівки, туфлі, прикраси…
Так.
ГОТЕЛЬ «PESTANA CR7»
Вітаємо в «Пестані», пані.
Дякую.
- Вітаю, красуне. - Вітаю.
- Як справи? - Добре, дякую.
Це квіти для тебе.
Рада тебе бачити…
- Я більше радію. - …у Мадриді.
Дякую за запрошення.
Я познайомилася з Алі Каруї в Каннах.
На фестивалі в 2018 році.
Я його полюбила.
Потім він мене одягав
на нагородження Кріштіану в Дубаї.
ДЖОРДЖИНАДЖІО ЩО ЗА ДЕНЬ.
ВІТАЮ, ЛЮБИЙ, ІЗ ЦІЄЮ ЗАСЛУЖЕНОЮ НАГОРОДОЮ.
Я про те, що це…
Це…
Так.
Ти прекрасна, як завше.
Це правда.
- Я так не думаю. - Ти всім утреш носа.
Його крій пасує до будь-якої фігури,
від дуже худих до більших.
Дуже звабливий.
- Софі. - Як справи?
Уся команда вкупі.
- Рада тебе бачити. - Я теж.
- Бо вже частенько. - Так.
- З невеличким корсетом, ні? - Так.
Так, усередині, було б гарно.
Як тут, мабуть.
Такий корсет. Можемо зробити таку спідницю, але без цього.
Важливо, щоб дизайнер тебе знав.
Це зберігає час, коли вибираєш сукню.
І не треба відволікатися.
…але тут довше, бо… Ти пам'ятаєш.
- Так. - Найбільша проблема.
Просто… Тут високо… Це…
- Не хвилюйся. - Ось такої висоти.
- Корсет буде як тут. - Так.
Шалію, щоразу коли бачу її в моїй сукні.
Їй все пасує.
Вона просто…
з тих жінок, які щоразу підкорюють червоний килим.
Так, із відкритою спиною.
Відкрита спина, так.
Воно не дуже відкрите. З високою талією.
- Як тут. - Усе відкрито. Не хвилюйся.
Я згодна.
Він знає мене і знає, що мені подобається.
Він не хоче мене змінити.
Робить упевненішою.
Зелена?
Річ у тім, що він пошив зелену сукню…
Як
тут. Дуже схожу.
Хто її носив?
- Янгол «Victoria Secret». - Так.
Дуже схожу, такого кольору й та ж модель. Сукня.
- Добре. - Можна поміняти. Не хвилюйся.
Тому я хочу…
Це червоний килим.
Одягаєшся інакше, ніж зазвичай.
Але коли занадто — теж недобре.
- Вирішили. - Мені подобається.
Гадаю, так.
Чи зелена.
- Зелена. - Зелена?
Пошиймо золоту й зелену,
бо вона може передумати через п'ять хвилин.
Ні, хай буде зелена.
- Точно? - Так.
Гаразд.
Я хочу блискіток.
Працювати із Джорджиною неймовірно.
Вона завжди чарівна й весела.
Думаю, всі дизайнери хочуть її одягати.
Мені дуже пощастило, і працювати з нею для мене честь.
ДЖОРДЖИНАДЖІО
МАЛА ЧЕСТЬ ВІДВІДАТИ ЖІНОЧУ ПРЕМІЮ «SESDERMA» МИНУЛОГО ВЕЧОРА
Що думаєте?
- Я в захваті. - Покажи.
Мій окіст.
- Ти знаєш, що таке окіст? - Так.
- Іберійська шинка. - Іберійська.
Ти неперевершена.
Не наближайся. Це коротке плаття.
Ось так.
Це подовжує красу.
Для Майорки.
Цього літа.
Вона секс-бомба.
Вона… Збожеволіти можна… Вона прекрасна.
Наче діва.
МАЙОРКА ІСПАНІЯ
Нарешті після довгого трудового року
починається відпустка на Майорці.
Коли ми у відпустці, ми робимо те, що я зазвичай не роблю в сезон.
Я хочу розслабитися.
Робити,
що заманеться…
З тими, кого люблю.
І почуватися вільним, як сокіл.
Робити, що захочеться.
Переклад субтитрів: Людмила Речич