NETFLIX REALITY TV
MADRID ŠPANĚLSKO
- Mami! - Miluju tě.
Dej mi pusu, šup.
- Kam jdeš? - Jdu…
Hned se vrátím. Jdu pro Kinder vajíčko.
Miluju tě, broučku.
Maminka se hned vrátí, jo?
Začíná mistrovství Evropy a Portugalsko do toho jde naplno.
- Dobré ráno, paní Georgino. - Dobré ráno.
Kam máme namířeno?
Do Budapešti, ne?
- Připravena? - Rozhodně!
Jmenuju se Toni a především jsem Georginin kamarád.
Naprosto jí důvěřuju.
Vždycky je tu pro mě, když potřebuju.
Beru ji jako skvělou kamarádku.
Možná budu trochu drzý
a poprosím tvého tátu, aby si ten dres nechal.
A pak mi ho dal.
Co ty na to, Gio?
- Tak… - Píšu Crisovi.
Že jedeme na letiště.
Vyřiď mu, ať na konci zápasu poprosí Mbappého o dres, pro Crise.
Dobře, až tam budeme.
Když mu to budu pořád opakovat, naštve se.
Cristiano se těsně před Eurem stoprocentně koncentruje a soustředí.
GEORGINAGIO: PŘIPRAVENÁ NA LÉTO!
Kluci dozadu, holky dopředu.
Tak vyrážíme, děcka!
Měli bychom se vsadit o výsledek.
Jenže já o té dnešní sázce nemůžu mluvit.
Proč?
No, Gio chce jet na dovolenou k moři!
Nana a Miguel Paixão…
Paixão je Cristianův nejlepší kamarád, něco jako brácha.
Znají se už od dvanácti let.
Poznali se v tréninkové akademii Sportingu.
Pro Cristiana je moc důležitý a pro mě taky.
Vždycky se ke mně choval hezky.
Víte, on totiž…
rozbíjí všechny fotbalové konvence.
Normálně se končí ve 33 nebo kolem třicítky.
Cristianovi je 36 let,
ale člověk by mu hádal 24 nebo 25.
Spousta mladých kluků nemá to štěstí, být jako on.
Ono to není štěstí, ale dřina.
- Hodně tomu obětoval. - To je jeho denní chleba.
Jsme mladí, máme peníze, po zápase bychom si mohli říct:
„Šup na letadlo a letíme do Londýna.
Nebo do Paříže na véču a koncert.“ Ale to my ne.
Jedeme domů, k dětem, najíme se, odpočineme si…
Fotbal člověku určuje život, chápete?
Lidi si říkají: „Hráči vydělávají mraky peněz a vůbec.“
Jenže náš život je ve skutečnosti opravdu hodně omezený.
Já se stoprocentně věnuju tomu,
abych si udržel kondici, tělesnou i duševní,
a tak jdu ještě dál.
Není to jenom denní trénink.
Výkonnost je pro mě…
Neříkám, že je to 24 hodin, ale…
Člověk každý den věnuje spoustu hodin svému tělu, svojí mysli…
Je oddaný své práci.
Musíme něco probrat.
- Pamatuješ…? - Svatbu?
Ne.
- Je taková firma… - To nezáleží na mně. Kéž by!
…na hradě. Poslali ti brožurku o pořádání svateb.
- Svateb? - Jo!
Nemyslím, že by se tím věci nějak zásadně změnily.
Cítím se skutečně milovaná.
To nejdůležitější s Cristianem už mám.
Naše báječné děti a lásku, kterou mi každý den dává.
Na prstýnky nemám prostor.
Pamatuješ, jak jsem udělala tohle, a spekulovalo se o zásnubách?
Neustále vtipkují o svatbě a ptají se, kdy bude.
Pořád mi zpívají písničku od Jennifer Lopez „El Anillo“, prstýnek.
Jenže to nezáleží na mně.
Pořád jí říkám: „Až to přijde.“
Takhle už se nám stala spousta věcí a ona ví, o čem mluvím.
Může to být za rok, za šest měsíců nebo za měsíc.
Ale vím na tisíc procent, že k tomu dojde.
BUDAPEŠŤ MAĎARSKO
Vedro!
Děkujeme.
Jak je, mami?
Super dárek k narozeninám!
Dobře, právě jsme přistáli v Maďarsku.
Sakra!
PORTUGALSKO
Budeme slavit Pohár!
Jsme s Portugalskem!
Moji kamarádi jsou do fotbalu blázni.
Úplně šílí…
Strašně to prožívají.
Vezměte ten růžový kufr.
Zapněte klimošku na plné pecky.
Docela bych si pospala.
- Fakt? - Tak jdi spát.
Jo, na deset minut. Nebo pět.
Jmenuju se Julia a jsem Georginina kamarádka.
Kolik je? Já vůbec nevím. Kolik máme času?
- Je šest a osm minut. - Aha.
Moc se nevídáme,
a tak když už s ní jsem, chci si to pořádně užít.
Ať už jdeme na hamburger,
nebo jen poleháváme na gauči, povídáme si a smějeme se.
- Můžou se začít připravovat. - Vzbuďte mě za pět sedm.
Moc času nepotřebujeme.
- Jsme… - Když dojde na nejhorší,
dám si francouzskou sprchu, deodorant.
Polskou.
- Jo. - Polskou sprchu.
Polská sprcha je sprcha,
kdy se člověk opláchne tady, tady a tady.
- Co to je? - Helen, polskou sprchu?
- Co je to? - Ne, jen sprchu.
Pipku, zadek a podpaží.
Můžete si to najít na internetu a podívat se, co je polská sprcha.
Co si mám vzít, zlato?
Tyhle, co mám pět let a neměla jsem je na sobě ani jednou?
- Budeš celá upocená. - To jo, viď?
I když ne. Tyhle jsou horší.
No, tenhle manšestr, když je 37 stupňů…
Zlato, to je samet na léto. Koukej, jsou z lycry.
Nebo tyhle.
Ale ty by mohly provokovat.
Mám s sebou výběr šatů
a všichni mi radí: „Vezmi si tyhle. Ty džínové.“
A já si říkám: „Jo, vezmu si na stadion super sexy šaty
a rozptýlím tím svého chlapa, který mě neviděl věčnost.“
A pak to bude moje chyba.
Nesmíš ho rozptylovat, ale musí vidět, že jsi roštěnka.
- Tyhle? - Snad neprohrajeme!
Make-up mám v koupelně.
Vezmi toho Vuittona, jestli chceš.
A je to. Můžeme jít.
No, tyhle šaty…
- Čí je tahle maska? - Moje.
- Ahoj. - Jak je?
Myslím, že vyhrajeme a že by Cris mohl nastřílet pár gólů.
Ne jeden. Několik.
Už přijeli?
Už se rozcvičují?
- Kdy přijedou? - Rozcvička je 20 minut před hrou.
Když jdu na stadion na nějaký Crisův zápas,
vždycky se modlím, aby ho Bůh ochraňoval,
aby ho inspiroval a pomohl mu vyhrát.
Úžasná atmosféra na stadionu Puskás Aréna, kde je 60 000 fanoušků.
A týmy jsou na hřišti. Rui Patrício střeží bránu.
Bernardo Silva a Diogo Jota na pozici útočníků.
A tady už je kapitán s číslem sedm, Cristiano Ronaldo!
Do toho!
Portugalsko je mi druhým domovem.
Cítím, že mě Portugalci mají moc rádi.
A mám pocit, jako by to taky byla moje země.
Považuju se za světoobčanku,
ale hlavně z Portugalska, Španělska a Argentiny.
Cristiano Ronaldo si nabíhá!
Na Euru vstřelil tři góly a chce čtvrtý, aby byl nejlepším střelcem.
Přeje si 108. gól.
Stadion burácí. Cristiano střílí…
Gól!
Cristiano je bezpochyby nejlepším hráčem světa.
A myslím, že bude těžké ho nahradit.
A zápas tady v Maďarsku je u konce.
Francie dva, Portugalsko dva.
Skončilo to remízou.
Proti Francii je to skvělý výsledek, patří k nejsilnějším zemím.
Další na seznamu je Sevilla.
Portugalsko se tam postaví proti Belgii.
- Opatrně! - Dobrý, dobrý…
V závislosti na zemi a stadionu máme různé přístupy.
V Maďarsku jsme přímý přístup neměli.
Takže co…?
Procházejí tam Cristianova partnerka a jeho syn…
A je toho trochu moc.
Ztrácíme je.
Ronaldo Júnior! Ronaldo! Cristiano!
Jsou tam mraky lidí.
Člověka to občas vyděsí, protože neví, kdo se chce jen vyfotit
a kdo je blázen, co mu chce ublížit.
Georgina. Georgina a Cristiano.
Kde je Julia?
Cristiano!
Opravdu mě to děsí, a když je se mnou syn, tak ještě víc.
Dezorientace.
Jedete na dovolenou?
- Ještě ne. - Vážně?
- Jedeme do Sevilly. - Do Sevilly.
Příště.
Potkali jsme Coru, Benzemovu manželku.
To byl Cristianův spoluhráč v Realu Madrid.
Pamatuju, jak jsem ji potkala v lóži po tom, co porodila.
Crisi, vyfoť se s ním.
- Crisi. - Fotku. Vyfotím vás.
Nejlepší fotka všech dob.
Moc ráda jsem ji na stadionu znova viděla.
Ty jsi tak rozkošný!
- Měla bych pro tebe dvě nevěsty. - Jasně.
- Dvě. Evu a Alanu. - Obě najednou.
Dělá takhle.
Domluvily jsme se na setkání i s dětmi, protože má krásného syna,
který má stejné vlásky jako Alana.
Určitě si budou rozumět.
Jedeme.
- Zdravím! - Gratulujeme.
Díky.
Musím říct, že v těchhle šatech jsem podle mě byla jako…
Co? Ne.
- Jako královna. - Já žádnou neviděl.
Cris o mě vážně pečuje, pořád mi lichotí.
Gio povídá: „Mám udělat srdíčko, nebo to bude moc laciné?“
A já: „No…“
Chtěla jsem mu udělat srdíčko během hymny,
protože mi zamával.
Už jsem ho chtěla udělat, ale ptám se: „Bude to v pohodě, nebo laciné?“
A ona: „Laciné, ale ne, když to uděláš ty.“
A já: „Fajn.“
Před spaním budu myslet na to, jak jsem na něj pyšná.
Tak už se vezměte.
TURÍN ITÁLIE
Pozor, když s tím budeš třást, tak to vystřelí.
Co to dávají na Nikki?
Ne, Alano.
Když není škola,
snažím se děti stimulovat tak, že k nám ráno dochází lektorka,
a já mám čas na cvičení.
Júnior má doučování, učitel mu pomáhá s úkoly.
Moment. Podívej, Alano, tohle patří sem.
A Mateo, můžeš to nalít sem?
Pěkně naléváš. Pěkně!
Dobrá práce!
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
Jak se dneska máš?
Ten je pro mámu.
Moje děti jsou úžasné.
Cris je nejstarší syn snů.
Dělá mi tu nejlepší společnost.
Broučci!
Na!
- To je pro tebe. - Broučku.
Udělali ti lektvar.
To je krása.
Mami, co to tady máš? Ukaž!
Eva je stydlivější, citlivější a je na mě hodně upnutá.
- Mami, já něco udělám. - Otevřeš mi to?
Udělám pěkňoučkého králíčka.
Mateo je moc láskyplný.
Výborně mu jde sport.
Je velmi citlivý.
Hodný kluk.
Opravdu moc hodný.
Hele, trojúhelník.
To je dokonalý trojúhelník. Ukaž ho mámě.
Ukaž jí ten trojúhelník.
To jsem udělal já.
To je krása, Mateo.
Vypadá to jako dům, Mateo.
- Musíš se podělit s mámou, Alano. - Ne.
Ne, protože…
- Máma se taky nedělí. - Ne.
Nedělíš. Nedělíš se o věci.
Taková lež!
Crisi, máma se s Alanou o všechno dělí, viď?
Jo.
- Dáš mi fialovou? - Ne, protože jsi zlá, a strašně.
Alano!
Alana je veselé dítě.
Zbožňuje, když je ve středu pozornosti.
Je hodně povídavá.
Začala z nich mluvit jako první.
Je s ní sranda. A je tátova holčička. Já se k němu nesmím přiblížit.
Nesmím jí tatínka políbit. Dělá s ním úplně všechno.
Rozloučíme se s Nikki a poděkujeme jí.
Řekněte: „Nikki, děkujeme za všechno.“
Neměla bych to říkat, ale jsou to dokonalé děti.
Úplně snové.
Rozlučte se s Nikki, protože jedeme na prázdniny a nebudeme se vídat.
Celé léto.
Od raného dětství jim poskytuju různé podněty.
Budeme jezdit na poníkovi, děcka.
- Kdo to zkusí? - Já.
Jediný Cris nebyl na poníkovi.
Protože by pode mnou spadl.
Chci v dětech probudit to, co ve mně probudila moje máma.
Lásku k venkovu,
mír v duši, splynutí s přírodou.
Je dobře ušpinit si ruce, sáhnout si na strom,
nebýt pořád jen v obklopení budov,
pořád na cestách, mezi auty, letadly…
Luxus má každý na dosah.
Je to příroda a musíme se o ni starat a užívat si ji.
Drž se pevně.
Dobře, teď vysadíme Evu.
Mateo na toho malého poníka.
- Drž se sedla. - Ne!
- Půjdeš se mnou. - Mateo!
- Ne! - Broučku.
Eva s Alanou jsou moc statečné, hned do všeho jdou.
Mateo je bojácnější.
Celý rok odmítal jezdit.
- Pohlaď ho. - Drž se.
Podívej, má vlasy jako Alana.
Skoro vlnité, ale ne docela. Jmenuje se Mateo, jako ty.
Dobrý, jedeme?
Drž se, Alano.
Drž se pevně. Jedeme.
- Je to kluk? Lina má… Jak se jmenuje? - Yole.
Aha, dvě holky.
Mateo nasedne později.
Prý chce na toho Evina.
Vyměníme se?
Vyměnit se? Dobře, moment.
- Dobře. - Pojď.
- Ukaž, Mateo. - Počkej, nezapínej si to vzadu.
Má hodně vlasů.
S Mateem jsme říkali,
že tamten má hodně vlasů. Jako ty.
- Taky jsi vlasatá. - Je jako já.
Tak jo, jedeme. Alano, drž se sedla, broučku.
Z ježdění na koních mám pořád strach.
Vysadíme děti na poníky, jedna holka jde zleva
a já jdu zprava. Mají mě plné zuby. Prý ať je nechám, ale to ne.
Chci jim být po boku.
Mám z toho respekt, jsou to koneckonců zvířata.
Já z koně spadla, jeden mi ukousl nehet,
takže prozatím s nimi svoje děti samotné nenechám.
Tady
mi jeden kůň ukousl nehet.
Udělal… Ani jsem se na ten nehet nechtěla podívat.
- Krvácelo to. - Krvácelo?
Naštěstí jsem měla gelový lak,
který to zastavil… No hrůza.
Ale už je to paráda.
Jaký je tam nahoře život, Crisi?
Super. Mám výhled na celý Turín.
Je vysoký, co?
Crisi, tak se s ním trochu proběhni.
Musíš takhle. Pořádně ho obejmi nohama.
Evo, pojď sem.
Výborně, Crisi.
Doufám, že děti budou mít dobré zdraví.
Za to se modlím k Bohu.
Je to klidný kůň.
Dobrý, žádný strach.
- Skvěle. - Do toho, klusem!
Přeju jim spoustu štěstí, ať jsou silní, šťastní a hlavně ať jsou dobrými lidmi.
Tak co máme v plánu?
Jedeme za Eugenií.
- Viděla jsi ji v San Remu, ne? - Ano.
S kamarádkou Juliou jedeme do Milána
za mojí kamarádkou Eugenií.
Navrhuje šperky.
- Vezmeš si její šperky do Benátek? - Předvede mi je. Vezmu si její šperky.
Až tam budeme,
můžeš zajít na Monte Napoleone vyzvednout věci, co jsem objednala.
Já se zatím sejdu s Eugenií a potkáme se pak. Vyzvednu tě.
S Julií je zábava a všechno je s ní snadné.
Pomáhá mi vypnout.
S ní je práce zábava.
Je to s ní…
zábava a sranda.
- Koukám, jestli jsem vyhrála v loterii. - To poznáš v bankovním účtu.
Ne. Ale podívej na tohle.
Sázím Primitivu, Euromiliony, všechno a pak se o výhru dělím s přáteli.
S těmi, co mají v aplikaci účet. Dělí se se mnou o tikety.
Helen říkala: „Když sázíš taky, vždycky vyhrajeme, i kdyby jen pár centů.“
A ty jsi za pár centů celá šťastná.
Myslím, že jednou vyhraju. Cítím to.
MILÁN ITÁLIE
- Dobré ráno, zlato. - Dobré ráno.
Jak se daří?
Dobře a tobě?
Výborně.
- Bella. - Tak ráda tě zase vidím.
Líbí se ti, co mám na sobě?
- Jde to. - Tvoje dílo.
Eugenii jsem potkala v Turíně, když Cristiano přestoupil do Juventusu.
To léto mě pozvali na filmový festival v Benátkách.
Ozvalo se nám s Ramónem několik značek.
A…
K Eugeniiným šperkům mě to prostě táhlo.
S jejím designem jsem se dokázala ztotožnit.
- Vidíš, jak je to krásné? - Je to nádhera.
Naposledy jsem tu byla dost za tmy.
Byla by krása zatančit si tady tango.
- To ano. - Takhle venku.
Tangová dáma.
Jednou jsem jela nakupovat do Milána
a říkám: „Eugenie, jsem v Miláně a chci tě vidět.“
Zašly jsme na oběd.
A ona mi tam řekla: „Gio, viděla jsem tě, jak tančíš tango v San Remu.“
Zdálo se ti, že tančím tango a mám na sobě tvoje šperky.
San Remo je s hudbou tak překrásné…
Bylo by skvělé,
kdyby v San Remu byla přehlídka tanga.
Byla by krása, kdybys tancovala ty.
Klidně jiný tanec. Tango ne, protože tango tančit neumíš.
Řekla jsem ti na to: „Tango netančím.“
Jak mám tančit tango? Já dělám klasický balet, ne tango.
„Gio, to nevadí. Přemýšlej o tom.“
Věděla jsem, že festival v San Remu patří k nejdůležitějším na světě.
Říkám: „Jak se mám prezentovat v San Remu, když sotva mluvím italsky?“
Řekla jsem: „Ano, tančí tango.“
Myslela jsem totiž, že to umíš!
Pak jsem řekla: „Ne, netančí, ale učí se rychle.“
Tango… Tanec musí člověk procítit.
Nakonec se jí sen splnil. Nevěděla jsem, jestli to zvládnu,
ale s nadšením, energií a zápalem dokážete cokoli.
Ve světě to mělo velkou odezvu.
Nikdy na ten zážitek nezapomenu a nepřestanu za něj být vděčná.
Nádhera.
To jsou překrásné šperky.
Miluju smaragdy, safíry,
rubíny, diamanty.
Co je levnější? Rubín, nebo diamant?
Když má tolik karátů, tak diamant.
Je dražší?
- To záleží, ale diamant takové velikosti… - Je dražší.
- Tenhle je ve žluté. - Ano, navrhla jsem je ve třech barvách.
Máme všechny…
Tahle barva teď hodně letí.
Ano, tenhle žlutý a ještě bílý.
Mám všechny barvy.
- Vážně? - Ano.
Moje první šperky byly
diamantové náušnice ve tvaru srdce a náhrdelník ve tvaru srdce, co k nim šel.
Dostala jsem je od Crise k Vánocům.
Krása. Sluší ti.
Nádhera.
- Úplně září. - Ano.
Když mi Eugenia ukazuje svoje šperky, úplně z nich šílím.
Jsem jako dítě v hračkářství.
Určitě je to populární v arabských zemích, co?
- Ano. - Tahle kolekce.
Krása. Nádhera.
Musím si je vyzkoušet všechny.
Kdybychom jeli do Benátek, můžu si vzít tuhle kolekci?
Ano, je to krása.
Před lety jsem si chodila prohlížet výlohy luxusních madridských obchodů
a představovala si, že ty šperky a šaty mám na sobě.
Znovu říkám: Sny se plní.
Zkusíme Cavalliho, jestli mají něco do Cannes?
- Na ten super festival. - Ano, chci něco pro Crise.
Super. To se mu bude líbit.
Jdeme k mému oblíbenému Cavallimu.
Pořád ještě sháním šaty do Cannes.
Šaty na festival v Cannes.
Tady máme jedny a další jsou nachystané v kabince.
Ta záda jsou…
- To jsou ony. - Ano.
Tyhle s těmi botami.
Můžeš si je obléct jenom kolem jedné nohy.
- Zatáhni ten zadek. - Zapomeň.
To bys nesměla mít takový zadek!
Pořád ho posiluješ
a pak se nedá zatáhnout.
Já zadek klidně zatáhnu, protože žádný nemám.
Mám ho jak dva kmínky.
Vybraly jsme šaty, které se mi líbily na fotkách.
Bohužel jedny jsem nedostala přes kolena.
Poprosily jsme o ty druhé.
- Ty druhé? - Už je nese.
Dobře, výborně.
- Na prsou to vypadá divně, co? - Jo.
Jako by ti mělo vypadnout prso.
Za moment, ano?
Do těch se nevejde ani ta modelka.
Tady jsou.
Výborně.
Díky.
- Menší velikost? - Máte menší?
Myslím, že ano.
Chtěla jsem si osahat tu texturu,
tu látku
a všechno si zkusit.
Má vám krejčová vzít míry a pak se vám ohledně Cannes ozveme?
Jak chcete.
Problém je, že mi pořád nabíhají roky. A další a další.
Roky, to mi povídejte.
Roky a jídlo.
Ne. Vypadáte skvěle.
Jenže tohle jsou zrovna unikátní kousky a jsou opravdu malé.
Koukej, to půjde k mým šatům.
Můžeme být sladění.
Rozkošné.
- Sranda. - Pěkná, co?
- Ano. - Pěkná.
Perfektní.
Koupila jsem Cristianovi košili a sobě šaty,
abychom k sobě ladili.
Nosí krátké.
- Slipy? - Ano.
Musely by to být boxerky, takové.
- Nebo slipy. - To asi ne.
Řekne: „Pojď sem, jenom se porozhlédneme.“
A nakonec odcházíme… Teda ona odchází s miliardou tašek.
Tahle je pěkná.
Ta se mi fakt líbí.
Ta je teď velmi populární.
- Je to oblečení na doma. - Krása.
- A tahle? - Na odpočinek doma.
Fakt, je to sranda.
Říká: „Tohle se mi taky líbí! A tohle koupíme tomu a tomu.“
Podle krejčové jsou ty původní ve skutečnosti tyhle.
Ty moc odhalují zadek, chápete?
Zadeček modelky není to samé jako můj.
Víte, co se stalo v Benátkách?
- Tam… - Když jsem byla mladší,
bylo mi asi 22 nebo 23,
řekla jsem si: „Vezmu si bodíčko, aby mi prosvítal zadek.“
Pod černou krajkou.
Pak jsem to viděla na fotce a řekla si, že na červený koberec se to nehodí.
Nemůžu tam ukazovat zadek.
Ty jsou smyslné.
Hodně otevřené.
Ta sukně je pěkná.
Poprosila jsem ho o košili.
- Tuhle. - Výborně. Kterou?
- Se stejným potiskem. - Tu.
Nekupuju si moc oblečení.
Nakupuju málo, ale kvalitně.
Dobře, Georgino, tady to je.
Jak jsme říkali, dvoje plavky a parfém.
Tady je košile a sukně.
Majitel vyřizuje, že tohle je na nás.
- Že? - Přesně.
- Vážně? - Ano.
- Aha, tak děkuju.
- Takže tentokrát je to na nás. - No kruci!
Děkuju.
Netušila jsem to, jinak bych si toho nevybrala tolik.
Bože, to je trapné.
Děkuju vám moc.
Je to krása. Všechno.
Když jsem šla platit,
řekli mi, že to je na ně.
Nemohla jsem tomu uvěřit.
I když máme všechno, dárek nebo milé gesto přesto potěší, ne?
Jsme nadšení.
MADRID ŠPANĚLSKO
Dobré ráno.
Ramón je skrze agenturu ve styku se značkami
a spousta z nich se nám ozývá ohledně propagačních kampaní,
akcí…
- Koupils ovesné mléko? - Jo. Koupil jsem nejrůznější mléka.
Ovesné, sójové, všechna.
- Kdyby ses náhodou rozmyslela. - No toto! Super, Ramóne.
- Nějak se zakulacuju. - Naštěstí nefotíš plavky.
Nech si to.
Ráno to bylo: „Mami, kam jdeš?“
A pobíhali kolem… Ubožátka.
Jsem hodně aktivní
máma.
Celý den
s dětmi něco dělám.
A děti potom: „Mami! Mami!“
- Chybíte jim. - Přesně.
Ví, že když je máma doma,
bude zábava.
Když si něco usmyslím, dám do toho všechno,
aby to vyšlo.
Myslím, že určuju módní trendy.
Moji kolegové, kteří pracují v obchodech různých značek,
mi často říkají: „Bože, Gio, vyfotila ses v tom na Instagram
nebo jsi měla v časopise tuhle tašku, a je to vyprodané.“
Ať už jde o šaty, kecky, boty, šperky…
Jo.
Vítejte v Pestana, madam.
Děkuju.
- Ahoj, krásko. - Ahoj.
- Jak se vede? - Dobře, děkuju.
Tady máš květiny.
- Moc ráda tě zase vidím v Madridu. - Já tebe ještě radši.
Moc děkuju za pozvání.
Aliho Karouiho jsem poznala v Cannes.
Na festivalu v roce 2018. A zamilovala jsem si ho.
Od té doby už mě oblékal do Dubaje, kde Cristiano dostal cenu.
GEORGINAGIO: DEN SNŮ.
GRATULUJI SVÉ LÁSCE K ZASLOUŽENÉMU OCENĚNÍ.
Myslím, že tohle…
To…
Ano.
- Jsi krásná jako vždycky. - To ano.
- Nemyslím. - Budeš nádherná, neboj.
Jeho návrhy lichotí všem tělesným typům,
od hubeňoučkých postav po větší tělesné konstrukce.
A jsou vyzývavé.
- Sofi. - Jak je?
Tým je pohromadě.
- Těší mě. - Mě taky.
- Už po tolikáté. - Ano.
- Nějaký menší korzet, ne? - Ano.
Ano, uvnitř by byl dobrý.
Možná takový.
Takový korzet. A sukně může být taková, ale bez tohohle.
Je důležité, aby vás návrhář znal,
protože tím při vybírání šatů ušetříte čas.
A jdete rovnou k věci.
Ale tady ať jsou delší. Vždyť víš.
- Ano. - To je hlavní problém.
Takhle… Takhle vysoké…
- Neboj. - Takhle.
- Takhle. Korzet bude takový. - Jo.
Vždycky když ji vidím ve svém modelu, je to neskutečné.
Celý vzhled má vychytaný.
Je to prostě…
žena, která červený koberec pokaždé naprosto ovládne.
Ano, s otevřenými zády.
Ano, otevřená záda.
Není to nijak extrémní. Mají vysoký pas.
- Sem. - Všechno otevřít. Neboj se toho.
To se mi líbí.
Zná mě a přesně ví, co se mi líbí.
Nesnaží se mě změnit. Umí mi dodat sebevědomí.
Tu zelenou?
Jde o to, že navrhl zelené šaty…
Jako…
Takové. Podobné. A kdo je měl na sobě?
- Nějaký andílek Victoria's Secret. - Jo.
Byly hodně podobné. V takové barvě a takovýhle model.
- Aha. - Můžeme to změnit. Neboj.
Proto chci…
Jasně, na červený koberec se člověk obleče jinak, než jak chodí normálně.
Ale zase to nesmí přestřelit.
- To je jasné. - Líbí se mi.
Asi ano, ne?
Nebo zelené.
- Zelené. - Zelené?
Udělejme zlaté i zelené,
protože za pět minut může chtít zase zlaté.
Ne, myslím, že zelené.
- Určitě? - Jo.
Dobře.
A ať se blyští.
Spolupráce s Georginou je úžasná.
Vždycky je milá a zábavná.
A myslím, že všichni návrháři sní o tom, že ji budou moct oblékat.
Jsem opravdu šťastný a poctěný tím, že s ní můžu pracovat.
GEORGINAGIO:
JAKÁ ČEST, ŽE JSEM SE MOHLA ZÚČASTNIT PŘEDÁVÁNÍ ŽENSKÝCH CEN SESDERMA
Co myslíte?
- Nádhera. - Ukaž.
Moje šunková kýta.
- Víš, co je šunka? - Jo.
- Iberská šunka. - Iberská.
Jsi dokonalá.
Moc se nepřibližuj, jsou to krátké šaty.
Takhle.
Prodlužuje to krásu.
Na Mallorku?
Tohle léto?
Je to kočka.
Je úplně neuvěřitelné, jak je nádherná.
Úplná diva.
MALLORCA ŠPANĚLSKO
Konečně nám po dlouhém roce plném práce začíná dovolená na Mallorce.
Na dovolené se snažíme dělat to, co během sezóny nedělám.
Chci pohodičku.
Dělat si, co sakra chci.
Být se svými milovanými a cítit se volný jako pták.
Dělat to, co chci já.
Překlad titulků: Kristýna Wanková