‎UN SERIAL REALITY NETFLIX
‎Sunt Georgina Rodríguez, am 27 de ani.
‎Acum cinci ani, viața mea s-a schimbat.
‎¡HOLA! DESCOPERĂ ‎NOUA IUBIRE A LUI CRISTIANO RONALDO
‎ARE CRISTIANO RONALDO O IUBITĂ NOUĂ?
‎NOUA IUBITĂ A LUI CRISTIANO ‎REVINE LA SLUJBA DE ZI
‎GEORGINA STRĂLUCEȘTE ÎN CANNES
‎Datorită iubirii, viața mea e un vis acum.
‎CINE E GEORGINA RODRÍGUEZ?
‎Am trecut de la a vinde produse de lux ‎la a le purta pe covorul roșu.
‎Am milioane de urmăritori și sunt ‎cu cel mai urmărit bărbat din lume.
‎Cristiano șutează…
‎- Gol! ‎- Cristiano!
‎Mulți îmi știu numele.
‎Puțini știu cine sunt cu adevărat.
‎Sunt Georgina.
‎Georgina! Uită-te aici, superbo!
‎- O poză, Georgina. ‎- Haide!
‎Nu mi-a venit nimic pe tavă.
‎Mi-ar fi plăcut ‎să-i invit pe mama și pe tata.
‎Nu s-a putut atunci.
‎Povestea vieții ei
‎și a familiei ei
‎seamănă mult cu a mea.
‎Bună!
‎O să mă pozezi toată ziua?
‎Nu cred că sunt extraordinară, ‎dar cred că sunt o femeie norocoasă.
‎Cum v-a mers azi, iubirile mele?
‎Știu cum e să nu ai nimic ‎și cum e să ai totul.
‎- Deci? ‎- Îmi place.
‎Trebuie să decid.
‎Știți cu toții care îmi place.
‎Trebuie să poarte Jean Paul.
‎- Suntem pentru Portugalia! ‎- Olé!
‎Haide!
‎Olé!
‎La mulți ani!
‎Mi-am construit viața
‎și o construiesc în continuare ‎cu dragoste.
‎Atunci am intrat și Gio era acolo.
‎Tocmai pleca de la serviciu.
‎A fost prima oară când am văzut-o.
‎- Pupici! ‎- Te sun mai târziu, dragă.
‎Bine.
‎Dumnezeu mi-a dat inspirația ‎și puterea să lupt…
‎„Georgina, ai o inimă mare.”
‎„De-ar fi mai mulți oameni ‎ca tine în lume.”
‎…să știu ce e mai bine pentru mine.
‎Și nunta?
‎Aș vrea să depindă de mine.
‎Georgina e femeia vieții mele.
‎Sunt îndrăgostit total de ea.
‎CU IUBIRE PENTRU IUBIREA MEA
‎L-am cunoscut pe Cristiano
‎într-o zi de joi, vara.
‎M-am dus la muncă
‎pe străzile Cartagena și Ortega y Gasset.
‎Am ajuns la Gucci, ca întotdeauna.
‎Ieșeam din tură la cinci în seara aia.
‎M-a sunat un coleg ‎și mi-a zis: „Gio, sunt în concediu,
‎dar una dintre clientele mele vine
‎să cumpere niște haine.”
‎„Te rog,
‎mai stai o jumătate de oră ‎și ai grijă de ea!”
‎Când ieșeam din magazin,
‎am văzut un tip foarte chipeș,
‎de aproape doi metri,
‎cu un copil și niște prieteni.
‎M-am oprit brusc.
‎Júnior s-a oprit în fața mea,
‎a fost foarte politicos și m-a salutat.
‎Îl tachinau, știi?
‎Iată-l pe puștiul ăsta care saluta o fată. ‎O fată drăguță.
‎Am simțit fluturi în stomac.
‎Mi-am zis: „Ce e cu mine?”
‎Nici nu mă puteam uita la el. ‎Eram așa de timidă.
‎Atunci,
‎am venit și Gio era acolo. ‎Pleca de la serviciu.
‎A fost
‎ceva instantaneu…
‎Nu pot să-i zic pe nume. ‎Ceva a făcut clic.
‎Atunci mi-a intrat în cap.
‎Ăsta e adevărul gol-goluț.
‎Era clientul meu la Gucci. ‎A spus că vine la un eveniment.
‎A întrebat dacă merg și eu.
‎Am spus „Da”.
‎„Am fost invitată. O să trec.”
‎M-am gândit la asta toată ziua.
‎„Ce să port?”
‎„Ce coafură?”
‎Când am ajuns, arăta superb.
‎Îmi amintesc exact ce purtam amândoi.
‎Am băut un pic de șampanie.
‎Apoi, a trebuit să merg la cina organizată ‎de companie.
‎Nu aveam chef deloc să merg,
‎dar a fost bine, căci ne-a lăsat ‎cu dorința de mai mult.
‎Puțin câte puțin, ‎am început să vorbim mai mult,
‎și lucrurile au evoluat natural, ‎nu a fost imediat,
‎pentru că…
‎ne-a luat cam două luni,
‎și, în perioada aceea,
‎nu ne-am prea văzut.
‎Avea multe meciuri, echipa națională…
‎Apoi, ce s-a întâmplat cu tata…
‎Am fost plecată puțin, am fost tristă.
‎Apoi, într-o zi, ‎ne-am întâlnit la un alt eveniment.
‎Era cu prietenii lui ‎și cu fratele lui, Hugo.
‎Și a spus: „Gio, vrei să vii la cină?”
‎Am spus: „În sfârșit!”
‎„A venit momentul.”
‎Am început să ne apropiem
‎când ne-am întâlnit la evenimente.
‎Am mai vorbit.
‎Am invitat-o la cină.
‎Era și fratele meu acolo.
‎A venit la cină.
‎Eram așa de entuziasmată.
‎În drum
‎spre restaurant,
‎ni s-au atins mâinile.
‎Și m-am simțit de parcă ‎acele mâini fuseseră
‎cu mine de multe ori.
‎Cum ni s-au atins mâinile din întâmplare, ‎am început să ne ținem de mână.
‎Când ni s-au atins mâinile…
‎a fost un…
‎moment special.
‎Mâinile lui îmi păreau cunoscute.
‎Se potriveau perfect cu ale mele.
‎Am fost la cină.
‎Apoi m-am dus acasă.
‎Lucram devreme a doua zi, ‎el avea antrenament, un meci…
‎Nu un meci. Nu mănâncă la cină ‎înainte de meci. Avea antrenament.
‎M-a lăsat acasă.
‎Inima mea făcea „bum, bum”.
‎Apoi a venit un moment special ‎într-o sâmbătă.
‎Juca contra echipei Athletic.
‎Abia așteptam să-l văd și să fiu cu el, ‎dar nu voiam să-i scriu.
‎Ce să-i spun?
‎Mi-a scris după meci.
‎A întrebat: „Ce faci? Unde ești? ”
‎M-am gândit: „Dacă ți-aș spune ‎unde sunt, că-s pregătită,
‎cu curățenia
‎și cumpărăturile făcute,
‎cu uniforma pregătită, ‎cu dușul făcut și că te aștept.”
‎Deci, am zis: „Mă relaxez acasă.” ‎„Tocmai mă duceam la culcare.”
‎Zice: „Iei cina cu mine?”
‎Am zis: „Bine.” ‎Deși mâncasem cu două ore înainte.
‎„Bine, hai să luăm cina!”
‎M-a luat cu mașina după meci.
‎Locuiam la parter.
‎Ștergeam podeaua ‎și deschideam ferestrele ca să se usuce.
‎Și, deodată, am auzit mașina ‎și am zis: „E el.”
‎Am plecat cu rucsacul. Așa de fericită!
‎Mergeam la muncă devreme a doua zi.
‎Am ajuns la el acasă
‎și avea gata piureul,
‎legumele, puiul. ‎Am luat cina iar, ca o doamnă.
‎Era…
‎o fată foarte atrăgătoare,
‎foarte matură pentru vârsta ei.
‎Sunt puțin mai în vârstă decât ea.
‎M-a atras asta.
‎Deveneam interesat.
‎El venea adesea după muncă. ‎Am terminam la ora zece.
‎Venea…
‎Țin minte că uneori era într-un Bugatti.
‎Colegii înnebuneau.
‎Veneam cu autobuzul ‎și plecam c-un Bugatti.
‎Nimănui nu-i venea să creadă.
‎Știi, pentru mine era „normal”.
‎Era iubita mea.
‎Știu mașinile pe care le am, ‎nu o pot lua în taxi.
‎Era amuzant, pentru că ea ieșea
‎și eu așteptam afară
‎în mașinile alea de luat ochii ‎pe care le am.
‎Reacționa foarte bine.
‎Se grăbea să iasă, se urca în mașină ‎și mergeam acasă.
‎Pleca târziu de la lucru.
‎Ne duceam acasă și intram ‎în „lumea” noastră.
‎Începutul relației noastre a fost ‎foarte special.
‎Foarte drăguț.
‎Nu mi-am imaginat vreodată
‎că mă voi îndrăgosti atât de mult de ea.
‎Nu mă așteptam, sincer.
‎După o vreme, am simțit că…
‎Că ea e jumătatea mea.
‎TORINO ‎ITALIA
‎- Asta e. ‎- Asta e realitatea.
‎- Bună! ‎- Bună dimineața!
‎Ce faci?
‎Cel mai bun lucru la călătorii, ‎pentru mine,
‎în avionul lui Cris,
‎e echipajul lui, fără îndoială.
‎Avionul îmi face viața mult mai ușoară.
‎N-aș suporta să fiu în aeroport ‎cu Cristiano două ore.
‎N-aș putea. ‎Aș prefera să nu plec nicăieri.
‎Vrei s-o fac în timp ce urci ‎și te uiți spre mine?
‎Poate acolo, ‎pentru că mă bate soarele în ochi.
‎Când călătoresc, încerc să-mi aduc ‎câte o prietenă
‎ca să trăiască câte un pic din ce am.
‎Îmi place să împart.
‎Vrei să faci o poză?
‎- Da. ‎- Serios?
‎Cel mai bun unghi e de aici. Uite!
‎- Aici. ‎- Să stea aici.
‎Lumea mă întreabă mereu:
‎„Are mulți fotografi, nu?”
‎Eu zic: „Lumea nu crede,
‎dar Gio nu are fotograf ‎și nu-și editează pozele.”
‎Fă-o să strălucească.
‎BUNĂ DIMINEAȚA, PARIS
‎Nu așa!
‎De acolo!
‎Un pic mai încolo, nu?
‎Dacă sunt cu ea, fac eu poza.
‎Júnior o face dacă e acolo. ‎Face poze uimitoare.
‎Júnior sau cine e acolo.
‎La trei, o faci.
‎Unu, doi, trei.
‎E prea soare. Asta e.
‎Mă duc la Paris, ‎la atelierul lui Jean Paul,
‎pentru că mă pregătesc ‎pentru Festivalul de Film de la Cannes.
‎Caut o rochie.
‎Mersi, dragă.
‎Totul natural, fără aditivi.
‎Fără plastic.
‎Uite-o!
‎Culoarea e și mai frumoasă.
‎În poze nu arăta așa de bine.
‎Elena
‎e una din cele mai bune prietene ale mele.
‎Mă ajută cu ținutele mele,
‎cu copiii, cu totul.
‎Ne înțelegem perfect.
‎Când călătoresc,
‎mâncarea aleasă de ea mă ține în viață.
‎Rebeca e cea mai bună.
‎Vorbim despre mâncarea aleasă de tine ‎pentru noi.
‎Mulțumesc.
‎E cea mai bună parte a zborului.
‎Ei bine, echipajul e cel mai bun, ‎voi toți.
‎Adică…
‎- Mulțumesc. ‎- …e ce mă motivează.
‎Rebeca a găsit un restaurant grozav.
‎Fac o omletă spaniolă grozavă
‎și cumpără ‎ibéricos ‎de care-mi plac.
‎Pregătește totul foarte bine.
‎E foarte bun. E cea mai bună ‎tapa‎.
‎O să mă văd cu Jean Paul
‎cu talia cu opt măsuri mai mare.
‎O să le spunem.
‎„Dați drumul doi centimetri!”
‎- Slăbești vara. ‎- Poate tu!
‎- Eu nu. ‎- Serios?
‎Mereu transpiri mai mult.
‎Eu nu transpir.
‎Nu?
‎Și, în vacanța de vară, mănânci. ‎Mănânc atât de mult.
‎Dacă ar fi după mâncare, ‎aș fi în vacanță tot anul,
‎fiindcă ar trebui să vezi cum mănânc.
‎E sănătoasă.
‎- Nu are încredere în cei care nu mănâncă. ‎- Nu am.
‎Mănânc mult și lumea zice: ‎„De ce nu postești o zi?”
‎„Cine, eu?”
‎„Cu energia de care am nevoie zilnic?”
‎Îmi iau energia din mâncare.
‎Ramón e unul din agenții mei.
‎M-a contactat când am început ‎să ies cu Cristiano.
‎M-au contactat multe agenții.
‎L-am întâlnit la o cafea lângă casa mea, ‎în Avenida America.
‎Ne-am înțeles de la început ‎și iată-ne și azi!
‎Îmi place să lucrez cu el ‎și sper să continue mulți ani.
‎Georgina, de aproape, e grozavă.
‎Pentru că nu e egocentrică.
‎Mă întreabă cum mă simt, știi?
‎Întreabă de nepoții mei, ‎întreabă de… Știi?
‎De jumătatea mea.
‎Se pricepe la oameni.
‎Asta face parte din farmecul lui Gio.
‎PARIS ‎FRANȚA
‎Am amintiri grozave din Paris…
‎- Știu. ‎- De ce?
‎A fost prima mea călătorie cu Cris.
‎Așa e. Ați fost la Euro Disney, nu?
‎Da.
‎Mi-a amintit de…
‎prima mea…
‎Prima dată când am călcat ‎în acel oraș romantic.
‎- Cum a fost? Spune! ‎- Da.
‎Era deghizat.
‎Ai avut o… De unde ai cumpărat peruca?
‎Nu știu. S-au ocupat ei.
‎Aveam niște peruci
‎în Madrid, cu păr adevărat.
‎Perucile erau mai bune ‎decât părul meu. Serios.
‎Erau grozave. Am spus, „Bine.”
‎O să risc.
‎Îmi pun perucă, eșarfă,
‎ochelari
‎și mergem la Disneyland. ‎O jachetă. Una mare.
‎- Peruca n-a fost ideea ta? ‎- Nu.
‎Nici vorbă. Nu știam că există paparazzi.
‎Nu știam că există, nici măcar ce fac.
‎La un moment dat,
‎nu-mi amintesc unde eram,
‎iar noi ne plimbam ‎și peruca îmi tot aluneca pe spate.
‎De parcă ar fi sărit.
‎Încercam să o țin pe cap.
‎Erau oameni jos care se uitau la mine,
‎așteptând să vadă ceva.
‎Peruca aluneca, știi? ‎Și eu fac: „Mă vor prinde.”
‎Am pus-o la loc,
‎eșarfa…
‎Am chestia asta la gât, ca tatăl meu,
‎un gât lung și ăsta iese puțin.
‎Și oamenii au făcut: „E Cristiano.”
‎Apoi au început să vorbească ‎cu mine. Zâmbetul.
‎Pe cei care mă cunosc ‎e greu să-i păcălesc.
‎Trebuie să fii deghizat bine.
‎L-au recunoscut.
‎Copiii l-au recunoscut.
‎Avea o perucă, eșarfa mea,
‎dar i-au recunoscut falca ‎și mărul lui Adam.
‎Știi… Copiii îl cunoșteau.
‎Tuturor le place fotbalul și aici, nu?
‎Dacă ar fi s-o fac azi, aș face-o din nou.
‎A fost un moment
‎de retrăire a copilăriei.
‎Lucrurile alea, ascunsul, ‎ca atunci când erai în școală.
‎Îți pupi iubita prima oară, ascunzându-te ‎ca prietenii tăi să nu vadă.
‎M-am simțit grozav.
‎Era cu o fată cu care ieșeam.
‎Ca prieteni.
‎Îți spun, a fost o poveste minunată.
‎Încă țin minte asta
‎și a fost unul dintre cele mai frumoase ‎momente dintre mine și Gio.
‎La începutul unei relații, ‎sunt momente de neuitat.
‎Alba, stilista, ne așteaptă deja.
‎Și Gregory. Vor avea grijă de noi.
‎Ne-au deschis atelierul lui Gaultier
‎ca să găsim rochia pentru Cannes.
‎Ce se va întâmpla… Vei proba ceva,
‎te vor măsura și vor face o copie ‎a unei rochii emblematice a mărcii.
‎- Bine. ‎- Favorita ta.
‎Apropo, e ziua lui Jean Paul Gaultier.
‎- Poate de-aia nu e aici. ‎- Serios?
‎- Da. ‎- Ce coincidență!
‎Dacă aș fi știut, aș fi adus un cadou.
‎- Da. ‎- Ramón, acum îmi spui?
‎- Adică… ‎- Cu două minute înainte?
‎Puteai să aduci șuncă.
‎Niște șuncă… Am și pe avion.
‎- Niște ‎ibéricos. ‎- Ce bună e carnea de porc!
‎Apoi zice: „Sunt vegetarian.”
‎- Gregory. ‎- Bună!
‎- Cum ești? ‎- Bine. Tu?
‎Bine.
‎- Bună! Greg. ‎- Bun venit!
‎- Ce faceți? ‎- Încântat.
‎- Încântată. ‎- Bună, Georgina!
‎Greg. Bun venit la Gaultier!
‎Și în Parisul însorit.
‎- Bună! ‎- Bună!
‎Bună!
‎Atelierul lui Jean Paul
‎e un spațiu plin de artă.
‎E incredibil.
‎Aici e un amestec din colecția ‎de primăvară-vară '20,
‎ultima colecție haute couture
‎și piese de arhivă.
‎E o onoare să fiu aici.
‎Frumoasă, nu?
‎Am vrut să merg la atelier,
‎ca să am șansa ‎să-i văd personal creațiile.
‎Aici e Lady Gaga.
‎În clipul „G.U.Y.”.
‎Așa e.
‎Avea o pălărie mare cu pene pe cap.
‎Ăsta a fost unul dintre primele lookuri ‎ale lui Naomi Campbell în anii 2000.
‎Ar putea fi piese de muzeu mai mult decât…
‎Da. De fapt, s-a întors ‎de la un muzeu recent.
‎N-am cuvinte să descriu
‎clădirea aia cu vitralii,
‎acele scări minunate,
‎rochiile haute couture purtate de vedete.
‎A fost magic să pot merge ‎la atelierul lui Jean Paul Gaultier.
‎Bine, să probăm!
‎Simte-te ca acasă!
‎Mi-a plăcut asta.
‎N-am mai purtat așa ceva, ‎dar nu știu dacă culoarea asta în iulie…
‎Da.
‎Dar e minunată.
‎Pentru Cannes în iulie, poate…
‎Rochia asta a aparținut unei…
‎Au făcut o copie ‎pentru o clientă de haute couture.
‎și a murit, așa că acum poți…
‎- Avea exclusivitatea. ‎- Desigur.
‎- Îmi pare rău. ‎- Uimitoare.
‎Moda e artă, creație. E fantezie.
‎E feminitate, masculinitate.
‎Frumusețe.
‎Minunat!
‎Fir-ar, parcă a fost făcută pentru tine.
‎Se potrivește perfect.
‎- Cum te simți? ‎- Foarte bine.
‎Ceea ce-mi place la rochie e că… Da.
‎- E minunată. ‎- Exact.
‎Helen, ce părere ai despre asta?
‎Fără asta, se vede tot corsetul.
‎Forma întreagă, așa.
‎Cred că îmi place mai mult fără asta.
‎- E minunată. ‎- Mulțumită?
‎Da.
‎Prima iubire.
‎Ador moda. O trăiesc.
‎- Îți place? ‎- Îți etalează fundul.
‎Ca să se vadă partea din spate.
‎Mi-ar plăcea asta
‎cu mai puțin volum.
‎Dar…
‎Să probăm alta!
‎Vă place?
‎Simt că trăiesc un vis.
‎De atâtea ori, am văzut staruri ‎purtând creațiile lui,
‎și, să le pot atinge, e încă un pic…
‎greu de crezut.
‎Azi a fost o zi grozavă, dragă.
‎A fost un vis, nu?
‎Îți spun.
‎De fiecare dată când am
‎un eveniment,
‎încerc să fac totul în aceeași zi.
‎Mă duc dimineață și mă-ntorc în seara aia,
‎ca să mă pot trezi și să mă asigur ‎că sunt bine copiii mei.
‎Să le spun „bună dimineața!”
‎Când am aterizat, ‎am primit un mesaj de la Cris.
‎Și zice: „Aterizezi?”
‎Știa pentru că își urmărea ‎avionul aterizând.
‎Am spus: „Aterizez acum.”
‎El a spus: „Bine, vin acolo.”
‎- Cum ești? ‎- Bine, tu?
‎Cum a fost?
‎- Bine. ‎- Da?
‎Da, grozav.
‎Tu cum ești? Bine?
‎Ce coincidență! Ne-ai văzut aterizând?
‎Da.
‎Eram atent la el.
‎Parisul e la aproximativ o oră distanță.
‎Eu așteptam și…
‎Când noi intram, voi aterizați.
‎Ea era online.
‎Ciudat, a fost prima oară ‎când ne-am întâlnit în aeroport.
‎- Deci, e totul bine? ‎- Da, a fost distractiv.
‎Bine, dragă…
‎Mă duc acasă la nebuni.
‎Mi-a părut rău pentru ei dimineață. ‎Au coborât cu mine.
‎Da, și se purtau cu tatăl lor ‎de parcă eram…
‎Da.
‎- Sunt grozavi. ‎- Sunt de speriat.
‎Bine, dragă. Vorbim mai târziu.
‎- Pe mâine! ‎- Bine.
‎- Ciao! ‎- Ciao! Baftă, Cris!
‎Calmul de care am nevoie e acasă
‎cu Cris și cu copiii noștri.
‎Iubirile mele!
‎- Ai adus o surpriză? ‎- Da, iubirea mea.
‎- Un ou Kinder! ‎- Iubirile mele. Ce faceți?
‎Dați-i un pupic mamei! Doar un pupic.
‎Mamă, i-am dat un pupic Alanei.
‎Serios? Grozav.
‎Un ou Kinder!
‎MADRID, SPANIA ‎CASA FAMILIEI
‎Prima dată când am venit ‎acasă la Cristiano…
‎Ei bine… Mă pierdeam.
‎Voiam s-ajung la bucătărie după apă ‎și nu știam unde să mă duc.
‎Îmi lua o jumătate de oră ‎să ajung în salon
‎pentru că nu știam drumul.
‎E uriașă și, de când eram copil, ‎eram obișnuită cu apartamente mici.
‎Deci, vii aici și… Mă rătăceam.
‎Nu știam…
‎Cred că după șase luni aici,
‎am reușit să găsesc ‎toate camerele și a fost bine.
‎- Bună, dragă. Ce faci? Bine? ‎- Bună!
‎Paula Brito e unul ‎din designerii noștri de încredere,
‎e foarte muncitoare și o iubesc.
‎Acum fac planul pentru construcție.
‎O să-l am la sfârșitul… ‎Nu, la începutul lui iunie.
‎Am sunat -o pe Paula, ‎fiindcă urmează să renovez casa mare
‎și vreau să refolosesc mobilierul ‎și să-l duc… la casa mică.
‎Cum ea l-a montat,
‎vreau să mă ajute ‎cu transportul și instalarea.
‎Mobila nu se potrivește ‎cu decorul pe care-l vreau.
‎E păcat, fiindcă are doar trei ani, nu?
‎- Da, trei, patru ani. ‎- L-aș refolosi.
‎- Casa de alături. ‎- Da.
‎Cea din La Finca e goală, practic.
‎Am închiriat-o și acum…
‎Așa că i-am spus: ‎„Vreau să fie mai uniformă.”
‎„Nu amesteca imprimeuri ‎cu marmură, cu lumini!”
‎„Nu pune flori de plastic, nu pune cărți!”
‎„Nu multe, ‎ca să fie mai puțin praf de șters.”
‎M-am gândit că lustra trebuie să dispară.
‎Oamenii tăi ar trebui să vină ‎să o mute cu grijă.
‎Mi-ai spus că rama e lipită ‎de piatră sau nu?
‎- Nu. ‎- Se desprind piatra și rama?
‎Vom vedea.
‎- Putem folosi rama sau nu? ‎- O folosim.
‎Aceste canapele și fotolii. ‎Pe care le-ai folosi?
‎Le putem tapița.
‎Să schimbăm materialul. Și la ăsta..
‎- Covorul? ‎- Nu.
‎- Aș alege o altă culoare. ‎- Pentru că lâna…
‎Lâna e mai ușoară.
‎Ceva mai ieftin. ‎Nu vreau să stric cașmirul.
‎De când am devenit mamă,
‎mă gândesc la copii tot timpul când aleg.
‎Totul.
‎La Torino, ‎am pus un covor de lână și cașmir.
‎La prima cină, mâncau căpșuni…
‎Una a căzut…
‎Pata e încă acolo.
‎E o masă bună, Armani, și vreau s-o pun…
‎E o cameră uriașă la parter, ‎complet goală.
‎- Trei douăzeci. ‎- Da.
‎- Trebuie să fie de cinci pe cinci. ‎- Da, nu se potrivește.
‎- Luăm salteaua? ‎- O păstrez.
‎- O păstrezi? ‎- Da, pentru că pot pune una mai ieftină.
‎- Acolo. ‎- E bună.
‎Da. E nou-nouță.
‎Tu ai pus-o în…
‎- E foarte bună. ‎- Da.
‎O păstrez pentru pat…
‎- Când e gata camera … ‎- Lăsăm totul.
‎Ca profesionistă, ‎Paula e veselă, e distractivă.
‎Înțelege de ce am nevoie.
‎Trebuie să măsurăm asta.
‎- Unde ai pune-o? ‎- Să vedem cealaltă casă!
‎Unu treizeci.
‎Doi șaptezeci și cinci.
‎- Tot ce ai aici e XXL! ‎- Știu.
‎Va fi imposibil de luat.
‎- Cântărește o tonă. ‎- Așa e.
‎Ce facem cu ea?
‎Hai s-o vindem online!
‎Poți lua 10.000 de euro.
‎Deci, tot ce nu iau, vindem.
‎Acum, că renovăm casa mare,
‎e multă mobilă pe care n-o voi folosi ‎și e făcută pe comandă și uriașă.
‎N-o să încapă în cealaltă casă mai mică.
‎Am rugat-o să afle despre un site
‎unde să le pot vinde.
‎Am mulți prieteni
‎care cumpără mobilă la mâna a doua.
‎Mobila asta nu încape în multe case.
‎Presupun că există un fel de aplicație
‎pentru mobilă supradimensionată ‎sau piese de lux.
‎Nu pot pune asta pe Wallapop.
‎Mă duc să iau alte mostre.
‎E mare dezordine aici.
‎Ce părere ai?
‎- Cele trei camere la fel? ‎- Nu, diferite.
‎- Țesăturile? ‎- Uită-te la culoarea asta!
‎- Verdele ăsta. ‎- Da.
‎- Îmi place ăsta. ‎- E foarte elegant.
‎Una roz, una verde, una albastră,
‎și cealaltă…
‎Aș vrea castaniu pentru camera noastră. ‎E senzual.
‎Am o culoare aici care o să-ți placă.
‎Sunt Dedar și Hermès.
‎Culoarea fiecărui element ‎e foarte importantă pentru mine.
‎Nu ai nevoie de același decor
‎în salon
‎ca în locul în care te distrezi.
‎Albastrul ăsta e frumos, nu?
‎Ar fi o tăblie de pat minunată.
‎Cu alb sau cu bej?
‎Bejul ăsta e ca celelalte.
‎Tonul ăsta e ca ăsta, ‎pentru că e foarte alb.
‎- Îți place ăsta? ‎- Stai! Este ăsta…
‎Îmi place mult ăsta. Așa, alb și lutos.
‎Bine, rămâne ăsta.
‎- Știu care. ‎- Să vedem ce ne inspiră cel mai mult.
‎Deci, spune! Ce plan ai mâine?
‎Să ies cu iubita mea.
‎Vrei să pregătesc o gustare? ‎Pot organiza ceva.
‎Mama trebuie s-o analizeze, ‎că voi fi soacră.
‎Voi fi soacră.
‎Mă amuză că Júnior are iubită.
‎I-am spus că trebuie s-o cunosc.
‎Trebuie să fiu de acord.
‎N-o să fiu o soacră incomodă, serios.
‎Pupici.
‎Deja are iubite.
‎Băieții ăștia încep mici.
‎- Încă-s bebeluși și vor prietene. ‎- Da.
‎TORINO, ITALIA ‎CASA LUI CRISTIANO ȘI A GEORGINEI
‎Ce mai trebuie să iei?
‎Trebuie să iau totul din cutia asta.
‎Júnior joacă la Juventus.
‎Când îl văd jucând, îl văd pe tatăl lui.
‎Au aceeași personalitate.
‎E foarte mândru de el.
‎Când își vede tatăl făcând ‎ceva nou într-un meci,
‎îl urmărește pe YouTube, ‎îl copiază, exersează.
‎Se duce în grădină și face la fel.
‎Sau în salon, dar i-am zis să aibă grijă
‎la lustre și ferestre, ‎fiindcă e periculos.
‎- Deci, cu cine joci azi? ‎- Cu Milano.
‎Să vedem câte goluri dai azi.
‎Cred că am dat trei data trecută.
‎Dar am pierdut.
‎Șase la cinci.
‎Dacă înscrii, știi ce să faci.
‎Ce o să faci?
‎Un G, de la numele tău.
‎Îmi place când îmi dedică goluri. ‎El și tatăl lui.
‎Și de la „Grozavă.”
‎Râzi, nu?
‎Care crezi că va fi scorul?
‎Aș zice, să vedem,
‎Juve, șase,
‎Milano, doi.
‎Poftim?
‎Nu? Când mergeam, înscriai 14 goluri.
‎Nu, am pierdut când ai venit.
‎- Împotriva cui? ‎- Șase la cinci.
‎- Anul ăsta, vei câștiga. ‎- Da.
‎Júnior vrea să fie ca tatăl lui.
‎Îl admiră și…
‎Imaginează-ți,
‎ești fotbalist și tatăl tău e ‎cel mai bun din lume.
‎Asta e.
‎Cristianito are potențialul fizic.
‎Cred că are tot ce trebuie ‎ca să fie fotbalist și profesionist.
‎Când se antrenează sau joacă,
‎îmi place să știu ce face.
‎Fiindcă nu pot să fiu acolo să aflu,
‎Gio merge să-l vadă uneori
‎și-mi zice și când vine acasă.
‎Cum a fost, ce a făcut, ‎cât de rapid a fost,
‎și îmi place când se descurcă bine.
‎- Care a fost scorul? ‎- Șapte-cinci pentru Juve.
‎- Au câștigat cu șapte-cinci? ‎- Da.
‎A înscris el?
‎A dat trei pase decisive.
‎A, bine.
‎- Pase decisive grozave. ‎- Bun.
‎N-ai înregistrat niciuna. Trimite-mi…
‎Ți-am trimis una.
‎Timpul va decide.
‎N-o să pun presiune pe el în veci.
‎Va face ce va vrea.
‎Să fiu sincer,
‎vreau ca el și ceilalți
‎să fie fericiți și să aleagă ‎ce vor să fie.
‎Îi voi susține mereu.
‎Vino să vorbești cu tatăl tău. ‎Spune-i cum te-ai purtat. Vino aici!
‎Vorbește cu tatăl tău și zi-i ce ai făcut.
‎Spune-i!
‎- Bună, Matthew! ‎- Te-ai purtat frumos?
‎Scoate-ți degetele din gură!
‎Cum te-ai purtat?
‎Nu, spune-i lui tati!
‎Așa te-ai purtat. Nu!
‎Lasă-l jos!
‎Foarte rău.
‎Alana, vino aici! Eva, vino aici!
‎Mi-am udat hainele și pantalonii.
‎Vino să-i spui tatălui tău ‎cum te-ai purtat.
‎Mă ignoră complet.
‎Cel mai bine e să avem copii,
‎să îi educăm,
‎să simțim iubire necondiționată.
‎E ceva ce nu poți explica. ‎Doar părinții știu ce spun.
‎Și să ai,
‎repet, o femeie lângă tine,
‎care să-ți dea stabilitate.
‎Educația copiilor e minunată.
‎Aproape am înscris un gol, dar…
‎Grozav. Ai dat o pasă.
‎- Aproape toate pasele au fost ale tale. ‎- Da.
‎Încă mai pun întrebări prostești.
‎Cris zice: „Mamă, când vei învăța?”
‎Și eu zic: ‎„Poate când Júnior începe să joace…”
‎Copii, să mergem!
‎Visam să am o familie minunată.
‎Să am un cămin.
‎Visam să am un prinț pe cal alb alături
‎și am asta acum.
‎Cu copii minunați
‎care-mi oferă atâta dragoste.
‎Și da, pot spune ‎că visele devin realitate.
‎Un sărut pentru mami.
‎Mă ascund aici.
‎PRINCIPATUL MONACO
‎Ce frumos!
‎Cris mi-a spus: „Gio, iahtul e în Monaco.”
‎„Îți poți lua prietenii.”
‎Am trimis un mesaj la ora unu, ‎joi dimineața.
‎„Copii,
‎vreți să faceți ceva nebunesc?”
‎Nu poți planifica nimic cu Gio.
‎Subtitrarea: Constantin Ursachi