Downloaded from YTS.MX
ФІЛЬМ NETFLIX
Official YIFY movies site: YTS.MX
Ох, літні канікули…
Я купила багато рамену.
Чим завтра почати займатися?
Мене можуть проклясти.
Що? Чому?
Бо я тут бачив привид дитини.
Ого, саме тоді, коли ми вирішили знести його?
-О, глянь! -Що?
Що ж мені зараз з’їсти?
Га? Чекай! Ти мені набрехав?
Чув, наш менеджер його бачив.
Ох, це моя перша робота на будівництві…
Пощастило тобі.
Ясудзі…
Близько 60 років тому були побудовані комплекси «Камономія».
Іноді їх називають будинками з привидами, та все ж вони є домом.
Це був наш із Нацуме милий дім.
НАЦУМЕ: НУМО ЗАВТРА ПРОВІДАЄМО ЯСУДЗІ!
КОСУКЕ: ВИБАЧ
ОБОВ’ЯЗКОВО СХОДИМО ДО ДІДУСЯ НАСТУПНОГО РАЗУ!
ПРИХОДЬ У СПОРТКЛУБ ДАЙ ВІДПОВІДЬ
ПРОЧИТАНО
НАЦУМЕ? МОРОК
АУДІОДЗВІНОК
Косуке!
Час вечеряти!
Що ти робиш?
Закінчіть домашнє завдання раніше,
якщо хочете насолодитися останніми канікулами в початковій школі.
Тільки обережно, щоб не вскочити в халепу!
До зустрічі на літньому фестивалі. Бувайте!
Підведіться! Увага! Уклін! До побачення!
Нацуме, ти в нормі?
Так, усе гаразд! До зустрічі, па-па!
Па-па!
Кумаґаю! Га?
Рейно, вибач!
Рейно! З тобою все гаразд?
Рейно, ти в нормі?
Боже, що ти робиш?
-Ой! -Вибач.
Нацуме, он те!
-Що? -Ти зробила це на уроках мистецтва?
Що це за сміття?
Рейно!
Жодних проблем. Усе добре!
Я прийшла до Кумаґая, а не до тебе.
Кумаґаю!
Я їду до Флориди за два дні, але в нас є одне додаткове місце.
Га?
Ти не проти, якщо я позичу Кумаґая?
Мене питати не обов’язково. Забирай малого, якщо хочеш.
Це ж Флорида! Якщо ти не проти, може, хочеш разом…
Нацуме, я тебе знайшла!
Завтра ми йдемо до будинків з привидами!
Що? Навіщо?
Дослідницький проєкт на літніх канікулах! Подробиці не розголошуємо!
Косуке, ти теж підеш, так?
Одну секунду! Я тут розмовляю з Кумаґаєм!
Що?
Ми, футбольний клуб початкової школи Камо, одні у всіх і всі в одного!
Га?
Один за всіх і всі за одного?
Заткнися, гноме!
Сама ти гном!
Що? Та ти останній, з ким я хотіла б говорити!
У тих будинках…
небезпечно, бо їх зносять. Тож не ходіть туди!
Що? Та все ж!
Вона має рацію, Тайші.
Ми все одно сходимо!
Бачиш? Тоді віддайте Кумаґаю…
Господи, ви такі галасливі! Я нікуди не піду!
Зачекай, Косуке!
Бувайте!
Кумаґає!
Не бігайте в коридорі!
Так, пане.
Леле, хлопці!
Що?
Якби Нацуме просто повернулася до клубу…
Наступного тижня в нас матч з початковою школою Нака!
Ви наші найкращі гравці й брати!
Ми не брати.
Будинки з привидами! Там живе привид! Усі так кажуть!
Гей, Тайші!
Раніше там жили Косуке й Нацуме!
Гей.
Хлопці, не хочете зіграти Smash Bros. у мне вдома?
Так.
Хто прибіжить останній, грає найдешевшим джойстиком!
Ні! Я хочу професійний джойстик! Не хочу найдешевший!
Я вдома!
З поверненням.
Ох…
Чистіше тут не стає!
Господи.
Вибач.
Я хотіла змайструвати тобі щось руками,
але була виснажена після робочого дня вдома.
Може, почнеш бігати?
Може.
До речі…
Що?
Ту квартиру вже знесли?
Що? Хтозна? Я не знаю.
О, справді. Трохи прикро.
Ти проводила там багато часу.
З Ясуко й Ясудзі.
Я хотіла належно їм віддячити.
Ось так!
Ну ж бо!
Решту сама прибери!
Схоже, сьогодні ми вечерятимемо їжею навинос.
Можливо, я знову замовлю рис сукіякі в «Ґусто».
Ось, візьми улюблений сукіякі дідуся.
Ну ж бо, продовжуй!
Оце так мука.
Гей, як справи в Накчана останнім часом?
Я не знаю.
Ви раніше були нерозлийвода.
Сатоко теж. Так на неї схоже.
Як тільки вона повертається, вона її забирає не обговорюючи!
Без Накчана дуже сумно, адже ти такий безпристрасний.
-Дякую за вечерю. -Уже закінчив?
Ти знову залишив свої гриби шиїтаке!
АУДІОВИКЛИК ВІДЕОВИКЛИК
НАЦУМЕ
Завтра ми точно йдемо в будинок з привидами!
Серйозно? Не кажіть мені, що дослідницький проєкт…
А ти думав, це що таке? Сам дізнаєшся, коли ми туди доберемося!
КОСУКЕ: Я НЕ ПІДУ
Чого вони так довго?
Косуке!
Агей!
Який план дій?
Операція «Пастка для привида»!
Га?
Він каже, ми його піймаємо й будемо вивчати.
Наш дослідницький проєкт!
Косуке, дай йому помріяти.
Якого біса?
Ходімо, хлопці!
Так!
Оцим користуватися? Краще б смартфоном.
Яким тебе боком?
Хто там?
Чекай. Тільки не чіпай мене. Благаю, не чіпай.
Господи, це все твоя вина! Дай мені спокій.
Сюди!
Тайші, ти недоумок! Що ти робиш?
-Ой! Ох… -Ти…
Ні, тут теж зачинено.
Що?
Ми дісталися до колишнього дому Косуке.
Агей! Сюди!
Тут нам пощастить!
-Агов, ходімо вже, це неможливо… -Вау!
Відчинено! Круто! Він тут точно має бути!
Мисливці за привидами!
Зібралися їх виганяти?
Не відчиняється!
Авжеж, бо замкнено.
Відчинив!
Що? Серйозно?
Гей, Тайші! Роззуйся!
Ого!
-О, Косуке… -Круто!
Тайші зайшов усередину взутим!
ЯСУДЗІ, ТОЙОКО КУМАҐАЯ
Де ти?
Я ж не збираюся тут знову жити, тому все гаразд.
Ти тут? Бу!
Вибачте за вторгнення!
Де він? Виходь!
Косуке, твоя квартира була поверхом вище, так?
-Так. -Отже, це дім твого дідуся.
Гей, перестань!
Ох, ходімо!
Я знаю, ти тут!
Що сталося, Тайші?
Привид.
Га?
Це Нацуме.
-Ходімо додому. -Що?
Нацуме!
Заткнися, виродку!
Але ж наше змагання!
Що?
Ноппо?
Що ви тут робите?
Це ми тебе хочемо спитати!
Я просто дрімала.
Ми бачимо.
Крім того…
А Ноппо — це хто?
Тайші й Юзуру, вибачте, що не можу піти до футбольного клубу.
Нацуме, ти прийшла до нас як одна у всіх.
Ти хотів сказати «одна за всіх».
Ні, це тому, що Ноппо завжди нагорі.
Ось і ми!
Бачиш?
Можна піднятися? Як ти відчинила люк?
Він був відчинений.
Мабуть, це доля!
Ноппо, ти тут?
Круто!
Тут досить високо.
Тайші, обережно! Не впади!
Тут намет! Нацуме, ти отаборилася?
Ну, щось типу того.
Невже!
Ноппо завжди тут, тож я встановлюю намет для нього.
Круто!
То хто такий Ноппо?
Схоже, він колись жив у цьому будинку.
Можна залізти в намет?
Авжеж!
Він ходить у школу?
Так, він дуже високий.
Тому його звуть Ноппо?
Саме так!
Він не каже мені свого справжнього імені й, схоже, він не хоче додому.
Може, він привид!
Що ти таке кажеш? Він не привид.
То де цей хлопчина?
Га?
Ти так кажеш, бо хочеш залишитися тут.
Упевнений, ти сама й відімкнула цей замок.
Я не можу просто уникати того хлопця.
Не бреши.
Я не брешу!
Побувавши хоча б раз у США, ти кардинально змінюєшся.
Японія трохи… Розумієте?
Завтра я сідаю на перший рейс,
тож якщо хочете сувенір, замовляйте зараз.
Гей, дивися!
Там намет!
Це ж наші однокласники!
Це будинок з привидами.
Вони граються в такому місці?
Хлопці — справжні неандертальці. Вони всі бовдури.
Ну ж бо, ходімо.
О, це Кумаґая.
Що? Де?
Що? Я його не бачу.
Де він?
Рейно!
У дівчат діє правило «хто перший».
«Хапайся за першу можливість!»
Га?
Так сказала моя сестра.
Ні, це тут ні до чого!
Я просто роздратована, бо він проігнорував мене вчора!
Я піду й пожаліюся йому.
Що? Ти йдеш туди?
Гей!
Чекай, Рейно!
Я швидко його знайду!
Як сильно ти любиш цю квартиру?
Не в цьому річ!
Заспокоймося трохи! Гаразд?
Ти навіть у клуб не приходиш.
Не закінчила прибирати? Годи брехати! Минуло вже два місяці!
Я не брешу! Моя мама…
Агей, гномиха!
Заткнися. Я прийшла до Камаґая, а не до тебе.
Нацуме?
Їхня звична суперечка.
Косуке просить, щоб вона сюди сама не ходила.
Вона знову заварила кашу!
Це ти брешеш!
Що ж, ми теж тут.
Спробуй. Ти ж все одно знову збрешеш.
Нацуме! Досить уже!
Це не твоє діло.
Ти завдаєш клопоту Кумаґаю! Ти не повинна тут бути!
І возитися з ось цим!
Не чіпай!
Що ти робиш?
Граєшся зі старим лахміттям?
Ні! Віддай!
Чекай, відпусти!
Я сказала «віддай»!
Ой.
Рейно!
Ти в нормі?
Я розскажу вчителю й моєму тату!
Це… дідусева, так?
Це…
Я її шукав.
Невже ти крадеш чужі речі?
Ні.
Я заберу її.
Чекай.
Дідусь уже мертвий, а ти досі пхаєш носа в чужі справи.
Мене від тебе нудить!
Зрозуміло. То ось так ти до мене ставитимешся?
Га? Що?
Ми так часто гралися й так довго прожили разом.
Як ти можеш таке казати?
Ти не маєш ніякого стосунку до мого дому!
Лобуряка!
Чорт! Стій!
Нацуме?
Я сказав стояти!
Гей!
Чекай!
-Нацуме! -Нацуме, це небезпечно!
Спускайся звідти!
Не підходь! Облиш мене!
Спускайся!
Ні! Не наближайся!
Дай другу руку!
Нацуме! Нацуме!
Нацуме!
Вона випірнає!
Нацуме!
Нацуме, з тобою все гаразд?
Нацуме!
Ти в нормі?
Так, усе гаразд.
О, слаба богу!
Не може бути.
Там анічогісінько немає!
Що? Тобто ми у воді?
Солона!
Місто вмить зникло!
Жартуєш! Може нас змило тим потужною зливою.
Тоді ми єдині, хто вижив?
Немислимо…
Кумаґаю!
Корабель наближається!
-Що? -Серйозно?
Божевілля! Може, це якась навчальна тривога?
Вони прийшли нам на допомогу!
Хутчіше!
-Ой! Не штовхайся! -Швидше!
-Ай! -Дурне!
-Ти важкий! -Ой-ой!
Га? Ого, так близько!
Агей!
-Допоможіть нам! -Що це? Чекайте!
-Чекайте! -Заждіть!
Не ігноруйте нас! Гей!
Він пропливає повз!
Гей, ми тут! Агов!
Зачекайте нас! Агей!
Тайші!
Ох…
Отакої.
Не може бути!
Чому?
Це теж не підключається!
Хай там як, це місце схоже на океан.
Це взагалі Японія?
Дім на хвилях!
-Що? -Як таке можливо?
Гей, ти збираєшся щось робити? Це все через тебе!
Що?
Почнемо з того, що все це тому, що ти була тут!
Та я нічого теж не знаю.
Не бреши мені!
Рейно…
Я просто… просто…
Просто що?
Тому що Ноппо був тут…
Хто це? Тут нікого нема!
Брехуха!
Я не брешу!
То покажи його нам!
Та годі вже! Нам зараз є чим зайнятися, окрім сварок.
І що нам робити?
Нацуме, ти була тут увесь цей час. Ти нічого не знаєш?
Мм… Гм…
Та ні.
Не знаю.
Дуже підозріло!
Точно!
Можливо, в кімнаті знизу є їжа! Я піду перевірю.
Дуже підозріло.
Невже це справді моя вина?
Чипси від Сайя Ендо!
Її артпроєкт готовий.
Що вона тут робила?
Сказала, що отаборилася.
Неандерталка.
-Думаєш, нам можна? -Кумаґає?
-Слід спитати Нацуме. -Гей!
Ой!
Га? Безглуздя якесь.
Агов, хочеш пити?
Що з нею таке?
За неї хвилюються.
Ти могла б принаймні бути чесною. Не втікати.
Агей, знаю!
Це, мабуть, пранк! Тож не треба надто серйозно все сприймати!
-Га? -Пранк?
Не може бути…
Корабель, який ми бачили раніше, мабуть, стежив за нами!
Зрозуміло!
Якщо вони так хочуть, насолоджуймося сповна!
Слушно!
Так, Кумаґаю?
Це зовсім не те що тут сталося!
Ми, певно, влипли в халепу!
Клянуся, ми дістанемося дому!
Але як, Кумаґаю?
Просто… довіртеся мені!
Кумаґаю…
Ти сказав, довіритися тобі.
SOS, радіо, салют,
пошуки з біноклем —
усе марно.
У найгіршому випадку змайструємо пліт і втечемо…
Я не хочу! У жодному разі!
Справжня небезпека — це коли ми, будучи на плоті, не знайдемо острів.
Слушно.
Я вже на межі! Я спітніла, а тут нема душу!
Я хочу в туалет.
Сходи в океан.
Нізащо!
Господи! А чим вона займається? Це все її вина!
Рейно, заспокойся!
Ого, так темно!
Кумаґаю, куди ти йдеш?
У кімнату 101, бо вона відчинена.
Як щодо Нацуке?
З нею все буде гаразд!
-Рейно… -Там хтось є.
О, це вона.
Господи! Що ти тут робиш?
Чекайте.
-Рейно, поквапся! -Я знаю!
Чекай!
Там справді привид! Це не жарт чи щось на кшталт!
Мабуть, він нас сюди приволік!
Відчиніть.
Він нас уб’є!
Ні! Я не хочу помирати!
Я теж!
Ого! Там світло!
Що це? Злий обряд! Це пастка!
Он він!
Ич!
Нацуме? Що ти робиш?
Ви вже тут? Де Ноппо?
Зачекай на мене. Кумаґаю, допоможи мені.
Зачекай.
Цей хлопчик — це Ноппо. Він довгий час жив у цьому будинку.
Тож він дійсно існує.
Він, мабуть, більший за Юзуру.
Ти, певне, в середній школі?
Якого ступеню? Середнього? Клуб?
Забудь! Де їжа?
Крім того, що це?
На будівництві використовували бензин. Він нам знадобиться вночі, так?
Спочатку я подумав, що це якийсь злий обряд.
Але це гарно й заспокоює.
Тут є їжа.
Овва! Раменна вечірка!
І купа снеків!
І напоїв.
Водна вечірка!
І «Кока-Кола»!
Ти все це принесла?
Цього буде мало, тож я кип’ячу дощову воду в цій печі, яку змайстрував Ноппо.
Фі, яка брудна.
Щоб ви могли помитися.
Що? Душ? Можна я помиюся?
Тільки якщо в морській, а чистою водою ополоснешся вкінці.
Ноппо й Нацуме, ви обоє неймовірні!
Сьогодні ми ночуємо тут!
-Кока! Кола! -Що? Не може бути!
Народе, послухайте.
Що?
Чесно кажучи, я тут вже була.
Тут… на кораблі?
Ні, в цій квартирі.
Я була у квартирі, а потім кілька разів опинялася в морі.
Чому ти не сказала нам?
Вибачте. Я не могла отак просто зізнатися.
Але спокійно! Почасти, прокинувшись після сну, я знову в дому!
Це, мабуть, сон!
Що?
Серйозно? Але все видається реальним.
Годі верзти дурниці!
Не хвилюйтеся! Навіть коли я залишалася тут на ніч,
вдома тим часом не минало й години.
Справді? Тоді з нами все буде гаразд?
Не може бути! Але, Нацуме, твоїм словам я вірю!
Нізащо!
Я теж, Нацуме!
Що?
Це табір на одну ніч!
Якщо вважати це табором, одразу стає цікаво!
Саме тому хлопці…
Косуке?
Це не може бути сон.
Ти так часто тут замикаєшся, що аж з глузду з’їхала?
Косуке, не будь таким упертим.
Чому б вам не помиритися?
Річ не в тім!
Нам слід щось робити,
а не триндіти, що це сон чи щось на кшталт!
Наприклад?
Я пильнуватиму нагорі.
Одного дня хтось прийде на допомогу. Наш пріоритет — вибратися звідси, гаразд?
Господи.
Отакої. Я хотів зіграти в карти.
Гей, де тут вбиральня?
Не може бути.
Невже це справді відбувається?
Мені снилося, що я їв у МакДональдзі.
РАМЕН
Уперше в житті я відчула голод уві сні.
Рейно?
Невже це справді сон?
Ми не можемо повернутися, скільки б не чекали.
Покриття тут немає. Я голодна, а їсти нічого.
Ми просто чекаємо на смерть.
Вибачте.
Упевнена… скоро ми зможемо потрапити додому.
Ненавиджу твою нещиру усмішку.
Рейно!
Нацуме, зачекай!
Косуке.
Тримай. Хоча тут і небагато.
О, це лише ти.
Я не голодний, тож не треба…
Це…
Так, я обмірковував деякі ідеї.
Косуке, я хотів би їх почути.
Ну, я можу поділитися.
За ці чотири дні повз нас пропливали інші будинки.
Ми не знаємо, коли повернемося,
тож, якщо ми тут застрягли, нам знадобиться їжа.
Якщо ми не можемо зловити рибу, слід запастися продуктами.
Наступного разу ми заскочимо туди, коли вони пропливатимуть повз!
А ця мотузка?
Я під’єднав троси до даху. Там вкінці прив’язана антена.
Я зачеплюся нею й вийде зіплайн.
Круто, Косуке.
Та яке там. Зробити це буде страшно.
Що?
Косуке, іди до нас. Усі чекають.
Тепер? Навіщо мені це?
Нацуме й так нормально почувається.
Нацуме?
Нацуме хвилюється.
Вона не зізнається, але вона чекає на тебе, Косуке. Нацуме…
Нацуме те, Нацуме се. Невже ти так добре її знаєш?
Навіть я її не розумію.
Косуке, я знаю, що ти їй потрібен.
Хто ти такий, щоб це казати?
Гей!
РАМЕН ЗЕЛЕНИЙ ЧАЙ
Що?
Невже це…
Упс!
Чорт.
Так!
Що?
Косуке.
Поїхали!
Ауч!
Принаймні це басейн «Нарахара».
Що це було?
Що ти робиш?
Чому ти…
Поганко! Ти спеціально наробила шуму!
Га? Ти про що?
Що?
Хай там як, ти прийшов сюди шукати їжу?
Так. Чекай, а ти чого тут?
Я б дуже хвилювалася, якби ти пішов сам.
Я допоможу! Ну ж бо! Годі підглядати в роздягальні! Поквапся!
Це хлопчача роздягальня, зрозуміло?
Чекай!
Я пам’ятаю ці фото. Може, в інших кімнатах вони теж залишилися!
Сюди!
Що там у тебе?
Нічого!
Можливо, десь є запасні пайки…
Але як таке можливо?
«Нарахара» була зруйнована в третьому класі.
Облиш це! Поквапся!
Знаю! Але дивно було б не поцікавитися?
Господи, от зараз-таки?
Нічого не можу вдіяти!
Ти теж голодна!
Авжеж! Я дещо згадала!
Нагорі були вендингові автомати, так?
Саме так!
Треба поспішити!
Знайшла!
Справді?
Гей, зачекай! Це небезпечно!
Усе гаразд! Бачиш?
Косуке, іди сюди!
Це небезпечно!
Нацуме!
З тобою все гаразд?
Я… в нормі…
Тобто в нормі? Одну секунду!
Я сама казала, що це був сон… але так боляче.
Отже, це все наяву! Як я тобі й казав, дуриндо!
Бовдур…
Отак, готово.
Ми втрачаємо час. Треба поквапитися.
Косуке.
Просто зачекай тут!
Чорт.
Леле, слід було самому йти.
У змаганнях ти завжди рвешся вперед, а потім страждаєш!
Навіть якщо набереш більше балів, ніж я, з поранених толку мало!
Ти!
Гей, не рухайся!
Ми були двома форвардами, бо грали разом!
Ти ж слабак. Навіть м’яч сам не заб’єш!
Заткнися! Мені все під силу й без твоєї допомоги!
Я прийшла сюди, щоб допомогти тобі, але це все, що ти можеш сказати?
Ану цить!
Це ніщо!
Просто віддай мені!
Саме тому, коли ти сам…
Я зможу!
Бачиш? Нам треба отак злагоджено працювати, поганцю!
Як довго ти вдаватимеш мою сестру? Я сам можу!
Що можеш? Ти малий паскудник і взагалі не розумієшся на почуттях інших!
Це ти мала паскуда, що замкнулася у квартирі!
Знаєш, а я за тебе хвилювався!
Не пхай носа в чужі справи!
Це моя фраза!
Забудь вже…
Зробімо це!
Трясця, толку ніякого.
Косуке!
Нацуме!
-О, це наші. -Покваптеся!
Швидше повертайтеся!
Ви віддаляєтеся!
Часу обмаль! Ми не встигнемо повернутися!
Ні!
Нацуме!
Виходить, усі…
Не хвилюйся, з їжею придумаємо щось пізніше!
Гаразд?
Ходімо у квартиру разом!
Косуке, не обов’язково мені це казати.
Знаю!
Досить!
Господи, саме коли я намагався…
Ой, хто там?
Що?
АВАРІЙНИЙ ПОРТФЕЛЬ З ЇЖЕЮ
Нацуме!
Косуке!
Щоб повернутися, скористайтеся цим!
-Кумаґаю, з тобою все гаразд? -Ти поранений?
«НАРАХАРА» КЛУБ ПЛАВАННЯ
Оце так! Круто!
Що це?
Чималий улов!
Смакота на вигляд!
Розпаковуйте!
Звідки ви це взяли?
Ну…
-Рисова вечірка! -Гм…
Термін придатності минає.
У цьому вже минув, але, впевнена, їсти досі можна!
Коротуне, ти маєш спробувати.
-Що? -Рейно!
-То була «Нарахара»? -Так.
Хіба її не знесли, коли ми були в четвертому класі?
Її теж змило?
Нацуме, з твоєю ногою все гаразд? Вона стікає кров’ю.
Е-е-е, я просто спіткнулася й упала, але все гаразд! Я в нормі!
Я така рада. Нацуме, ти така крута.
І відважна! Правда, Рейно?
Що? Не питай мене!
Упевнена, Кумаґая сам усе зробив!
Ні, я…
Так, Косуке допоміг.
О, то ви помирилися!
Ні, це не перемир’я чи щось на кшталт…
Косуке.
Кумаґаю!
Кумаґаю, іди сюди. Забудь про неї.
Рейно!
Нацуме, з тобою теж усе гаразд?
Косуке, приходь у цю кімнату.
Гаразд.
Точно! Косуке, ми зробили велике відкриття!
Розгледіли дещо раніше! Глянь! Ти бачиш це, так?
Твоя правда, звідси видно водонапірні башти! Це наше місто!
Справді?
Невже?
Ми повертаємося додому.
Якщо й далі рухатимемося в цьому напрямку.
Гаразд!
Ой-ой! Ми падаємо!
Божечки, що це?
Я не можу дихати!
Невже від Кумаґая трохи тхне?
Що?
-Місто не зникло. -Надіюся, мої не гніваються.
Було б добре, якби ми могли їх заспокоїти.
Косуке!
Що?
Косуке, ось.
Ти…
Це тобі від Ясудзі.
Що?
Ми хотіли зробити тобі подарунок-сюрприз на день народження.
Мій день народження… Тобто той день?
Так. Ти завжди її хотів. Правда?
То ви спланували це разом.
Це мало б стати твоїм дорогим спогадом,
але я вам завадила.
А я навіть не член сім’ї.
Вибач.
Не вибачайся.
Що?
Я… я більше…
Тоді…
Косуке?
Ні! Я не знаю! Дурниці!
Гей, зачекай!
У цей момент ти мав би його прийняти!
Тримай, Косуке!
У МОРІ
НАЦУМЕ 11 КОСУКЕ 11
Що? Ви двоє завжди разом, але ти не ночуватимеш з Нацуме?
То було ще в початкових класах!
Кумаґаю, де ти спатимеш?
Я ще вирішую.
Тоді можеш лягти тут…
Я піду відлити.
Гей, зачини двері.
Що таке?
Я хочу відлити!
Зрозуміло.
Не думав, що настане день, коли ми їстимемо траву.
Як довго ми будемо їсти крихітні порції?
Рейно, краще так, ніж ніяк.
Що?
Ти хотіла сказати: «Не грайся з вогнем»?
Що ти мелеш? Хіба це не одне й те саме?
Ноппо… Хто ти в біса такий?
Косуке, що ти маєш на увазі?
Учора я побачив твою руку.
Щось там росло.
Росло?
Ти сказав, що вже давно тут живеш,
але я теж жив у цій квартирі. Тож я знав би, якби ти жив тут.
Особливо зважаючи на твій ріст і шорти.
Косуке, не обговорюй стиль інших.
Я завжди був у цій квартирі.
Завжди?
Відколи збудували будинок.
Багато людей приходили сюди, народжували дітей.
Це місце завжди була переповнене дітьми.
Але поступово всі зникли.
А я продовжував спостерігати.
Почекай, я не розумію, що ти кажеш!
Скільки тобі років…
Людинорослинний монстр!
Авжеж! Привид! Ноппо — це привид, що живе в цій квартирі!
Ти жартуєш.
-Рейно! -Не вбивай нас!
Негіднику!
Агей! Не знаю, привид ти чи щось інше,
але ти знаєш, що відбувається, чи не так?
Чому ми тут, посеред моря? Гей!
Я… Я знаю тільки про себе.
Вибачте.
Ти впевнений? Може, це твоя вина…
Косуке, Ноппо справді не знає.
Ноппо невинний.
Крім того, він один із нас — ми живемо з ним разом увесь цей час.
Один із нас? Ти справді це сказала?
Що?
Це ненормально! Він монстр!
Не кажи так…
Крім того, «живемо разом»? Це що, якийсь будинок розваг?
Я надіюся, ти не забула, що ми тут саме через тебе.
Ти замкнулася в цій занедбаній квартирі!
Це твоя вина.
Не думай, що я пробачу тобі, щойно ми дістанемося додому!
Тобто «живемо разом»?
-Це жахливе, брудне місце… -Рейно!
Не кажи такого!
Тобі боляче?
Може, мені не так уже й страшно.
Ноппо кремезний… але, думаю, він хороший хлопець.
Господи…
Якого біса? Тоді як щодо мене?
Юзуру теж непоганий хлопець!
Я боюся моторошних речей, але, Ноппо, у тебе ніжні очі.
Ноппо хороший хлопчина.
Так, ми всі дуже схожі. Правда?
Так.
Косуке.
Ти справді нічого не знаєш?
Вибач.
Віднині жодних таємниць, гаразд?
Гаразд, нумо їсти!
-Моя миска рису! -То й їж! Правило трьох секунд!
Приготувати тобі?
-Так. -Неандерталець.
Що ти там розглядаєш?
Дай гляну!
Оп! Покажи!
Не бігайте в лікарні!
Пробачте!
У тебе сьогодні день народження, правда? Певно, Ясудзі підготував тобі щось.
До чого це? Ви з дідусем, мабуть, щось задумали.
Це таємниця.
Раніше ти тривожилася, але зараз у нормі.
Я знаю, що з Ясудзі все буде добре! Косуке, ти теж тривожився!
Заткнися! Закладаюся, ти й досі тривожишся…
Стули пельку.
ЯСУДЗІ КУМАҐАЯ
Зрештою, ти досі тривожишся.
Ну, хай там як, він не твій дідусь, тому не хвилюйся.
Слушно. Зрештою, він твій дідусь.
Мій…
Гей, Нацуме?
Косуке!
Дідусю.
-Перепроси. -Що?
Ну-бо! Швидше перепроси!
Косуке.
Нацуме.
Не може бути!
Ця м’яка іграшка таїть у собі цінні спогади?
Так.
Ясудзі купив мені її, коли я була малою.
Тоді я її дуже хотіла, але стримувалася.
Я не знаю, як він дізнався, але він купив її мені на день народження.
Ясудзі завжди намагався мене здивувати.
Тому це мій скарб.
Нацуме, ти дійсно любиш Ясудзі.
Так.
Думаю, він був мені як батько.
Це якось дивно, зважаючи на те, що він чужий дідусь.
Я зараз мала б бути вже у Флориді разом з татом і мамою.
Рейно, ти дуже любиш парки розваг, так?
Хочеш сказати, що я дитина?
Ну, чому б і ні? Усі мої спогади звідти.
Напевно, це те саме.
Га?
Для Нацуме,
думаю, найціннішим місцем є те, де її спогади.
Ти, мабуть, жартуєш. Не для нас.
Я хочу перепросити в тебе, Рейно.
Га? Що?
Власне, я тільки базікаю.
Завжди ховаюся за тобою — тою, хто може зухвало діяти.
Зухвало?
Вибач, що наговорила зайвого. Я докладу зусиль.
Дзюрі.
Пообіцяй, що додому ми дістанемося разом. І… Я візьму тебе у Флориду.
Гаразд!
Ех, коли ми вже повернемося додому?
Невже ми справді наближаємося?
Я така голодна!
Сто «Біґ Маків» і десять нагетсів! Хеппі Мілу недостатньо!
Так ми ще дужче зголодніємо.
Заткнися, коротуне! Ти мене розбудив!
Косуке, ми ще не добралися?
Ні. Я не бачу, бо хмарно.
Що?
Що то?
Агов, народе!
Ми прибули?
Що? Невже?
Так швидко?
Що? Де?
Он там!
Га? То не місто!
Що? Господи!
Що це?
МакДональдз?
Не може бути… Це щось надто старе.
-Універмаг. -Що?
Гей, що не так?
Косуке, хіба він не до нас наближається? Як і «Нарахара».
Так.
-Я спробую. -Що?
У нас закінчується їжа, так? Цього разу я все зроблю правильно.
Я теж.
Я теж хочу піти.
Я теж.
Це парк розваг на даху.
Це Тайші на даху будинку! Хлопці, покваптеся!
Гаразд. Якщо щось станеться, клич нас.
Он він. Довго тут залишатися не слід, гаразд?
Гей, Нацуме!
Га?
Що таке? Щось сталося?
Ні, усе гаразд. Ходімо!
Окей!
Я думала, ми тут знайдемо щось, але…
Це місце надто занедбане.
У вас там що?
Нічого.
-Ось. -Га?
ФЕСТИВАЛЬ «ДУЖЕ ДЯКУЮ»
Шість років тому?
Не може бути…
Зажди секунду!
Що сталося?
Зачекай…
Що? Невже знову?
Що там?
Гей! Нам слід поквапитися!
Агей, чекай! Що?
Це…
Що це таке?
Нацуме!
Гей, куди ти ділася? Агов?
Я знайшов тебе!
Тут хтось був?
Якщо ні, швидше ходімо!
Що?
Що відбувається? Ти дивно поводишся. Гей!
Я… ненавиділа це місце.
Що?
ІГРАШКОВИЙ РАЙ
Коли я була малою, ми прийшли сюди купити подарунок,
але мої батьки посварилися.
Зрештою, вони нічого мені не купили.
Я вже й забула про це.
Вибач. Ходімо!
Косуке! Дай відповідь, якщо чуєш мене!
Що сталося, Тайші?
Нарешті я тебе чую! Біжи! Хутко!
Що?
Тайші, що тут відбувається?
Косуке, твій бік наближається до нас!
-Усе так погано? -Ми зіткнемося!
Усі всередину!
Кепські справи!
Боже мій!
Ми зіткнемося!
Біда! Нас затоплює!
Нацуме, ти в нормі?
Так.
Ноппо, а ти?
Я теж.
-Гайда звідси! -Так.
Що це? Дитина?
Чорт!
Нацуме, часу обмаль! Ходімо!
Нацуме!
-Оце так! Це катастрофа! -Юзуру!
Тягни нас!
-Косуке! Гаразд! -Юзуру!
Я теж допоможу!
Гаразд!
Ой, Тайші!
Он там!
-Тайші! -Допоможіть!
-Тайші! -Допоможіть мені!
Я йду!
Дзюрі! Я теж!
Вибач, ловіть Тайші!
-Ой… -З тобою все гаразд?
Так, порядок!
Тайші!
Дзюрі!
З тобою все буде гаразд!
-Що ти робив? -Рейно!
Я скажу коли!
Гаразд!
Приготуйся! Тягни!
Дякувати богу.
Ото клопоту нам завдав…
Дзюрі, Рейно! Дякую вам! Справді!
Ой-ой! Ауч!
Усе гаразд. Дозволь мені.
Що?
Гей, Дзюрі!
Дзюрі!
-Це Дзюрі! -Що?
Дзюрі!
Юзуру, ми допоможемо! Тягни нас туди!
Гаразд!
Дзюрі, я лечу на допомогу!
Дзюрі, тримайся!
Дзюрі!
Нацуме!
Косуке! Нацуме!
Дзюрі…
Ноппо!
Прокидайся…
Дзюрі.
Ой!
Гей, що ти робиш?
Перепрошую!
Не чіпай її!
Це ти винна в тому, що сталося!
Що?
Що робитимеш, якщо Дзюрі отак помре?
Чекай, Рейно! Якби Нацуме не врятувала її, Дзюрі могло б змити…
Мені байдуже!
Дзюрі моя найкраща подруга! Але ти…
Вибачте.
Я на межі. Ми, мабуть, уже не зможемо повернутися!
Ми всі помремо!
Годі!
Рейно… годі… будь ласка.
Я принесла поїсти.
Нога не болить?
Усе це через мене. Вибачте.
Що?
Косуке, я знаю, що це ти! Що ти робиш? Іди геть!
Чекай-но! Я думав, що прийду послухати твою історію.
Що? Не чіпай чужі цінні речі, не запитавши дозволу!
Боже, ти просто безнадійний!
Із самого дитинства ти мені був наче молодший брат.
Коли ти дувся, Ясудзі тобі купував усе, що ти хтів.
Гей.
-Мені нічого такого не світило, Косуке… -Гей!
Що?
Ти…
звучиш неприродно.
Га? Що?
Я знаю, ти плакала.
Ні, не плакала.
Не тримай у собі. Тому я й прийшов вислухати.
Я… я…
власне, ще та плакса.
Ти знаєш, так? Моя сім’я — суцільне нещастя, тому…
Я завжди плакала.
Але…
Скільки б я не плакала,
нічого не змінювалося. Усе розвалилося.
Ось чому в той час я стримувала свої бажання.
Я думала, так буде легше.
Утім…
коли я вирішила прийти в дім до Ясудзі й він прийняв мене,
думаю, я почувалася справді щасливою.
Я навіть вважала, що нарешті відчула родинне тепло.
Скажіть «сир»!
-Крім того… -За що, Нацуме?
Я могла говорити про будь-що…
і плакати було не соромно.
Я й не знала, що можу бути такою щасливою.
Але Ясудзі помер.
Квартири більше немає й усе знову розвалилося.
Що більше я думала про те, як ненавиджу прощання, то більше мучилася…
Але навіть якби я сказала про це мамі, вона нічого не могла б вдіяти.
Тому в мене не було вибору, окрім як прийти сюди.
Вибач, Косуке. Я не хотіла завдавати тобі клопоту.
Я сама винна, що нуджу світом.
Неправда.
Я винна, що затягнула всіх сюди,
і я просто отаке-от плету. Я жахлива.
Я винна в тому, що сталося з Дзюрі.
Я ще гірший.
Чому? Не…
Ні, я знав, що в тебе негаразди,
але нічого не міг вдіяти!
До того ж я наговорив зайвого… і образив тебе.
Той малий… коли Ясудзі подарував його, мене він, власне, не сподобався.
Що?
Бо він навіяв мені погані спогади.
Але коли ми гралися з тобою, він завжди був з нами,
тому він і став моїм скарбом.
Завдяки тобі, Косуке.
І ще дещо.
Наші спільні походи в школу й ігри у футбол.
Нам було весело.
Тільки це мене й радує, Косуке, — що ми були разом.
Гаразд! Кінець історії.
Тепер я в нормі.
Я сама подбаю про свої проблеми!
Ти можеш… більше покладатися на інших…
Дякую. Думаю, я наговорила зайвого.
Косуке.
Повернімося додому разом!
Я… я…
Що?
Що це?
Косуке, поглянь вниз!
Що це?
Звідки цей звук?
Овва!
Це ще гірше за універмаг!
Косуке, небо!
Хіба це не…
Чумацький Шлях?
Це світло…
Гей, Косуке.
Минуло вже достатньо часу. Не пора нам повертатися в місто?
Чорт, а чи зможемо ми дійсно повернутися?
Люди!
-Прокидайтеся! -Що сталося?
Знизу вода!
Жартуєш!
Коли ми зіткнулися, мабуть, утворилася дірка. Що робитимемо?
Доведеться покинути це місце.
Ні…
Зберіть усіх!
Гаразд!
Нема Ноппо?
У такі хвилини…
Той хлопчина… досі десь ховається?
Ось він де!
Ноппо! Я рада, що з тобою все гаразд! Нам слід поквапитися!
Ноппо… Розкажи нам все, що знаєш.
Цей будинок тоне. До міста ми не допливемо.
Ми не знаємо, що далі робити. Може, є якийсь вихід?
Ноппо…
Я… не міг залишити Нацуме одну…
у цьому будинку, який усі покинули.
І Косуке теж.
Що?
Я наглядав за вами двома весь цей час.
Я частина цього будинку.
Саме тут моє місце.
Ось чому я завжди був з вами.
Це образ вас обох, які весело разом сміються.
Я не міг викинути його з голови.
Коли ви покинули дім, я зрозумів.
ВХІД ЗАБОРОНЕНО
Думаю, мені дуже подобалося бачити, як ви двоє посміхаєтеся.
Саме тому…
Цей океан, ймовірно, був місцем, куди тільки я маю потрапити.
Думаю… це я вас сюди привів.
Га? Що ти маєш на увазі?
Привів нас сюди?
Сподіваюся, ти жартуєш. І які твої подальші дії?
Рейно… Ноппо…
Стули… пельку!
Рейно!
Гей! Навіщо було нас у це втягувати?
Поясни мені!
Рейно…
Як нам тепер повернутися?
Вибач, я теж не знаю, як повернутися.
Пробач нам уже. Я зроблю будь-що… Благаю.
Рейно!
Дзюрі!
Боже, я думала ти померла!
Ти перебільшуєш. Усе гаразд. Я сама змогла піднятися.
Точно? Ти впевнена?
Вибач, Дзюрі!
-Дзюрі! -Рейно…
Я така рада! З тобою все гаразд?
Так.
Не плач, Рейно. Ми поїдемо разом до Флориди, так?
Так… але зараз…
Не хвилюйся. Ми дістанемося додому, якщо триматимемося купи!
-Дзюрі, це моя вина! -Зовсім ні.
-Я в нормі. -Я теж винна! Вибач, Дзюрі!
-Усе гаразд. Не хвилюйся, Нацуме. -Я такий радий, Дзюрі!
Скажи нам, будь ласка. Ти справді не знаєш, як потрапити додому?
Вибач.
Вам слід поквапитися й покинути це місце на плоті.
Не хвилюйтеся за мене.
-Передаю тобі. -Добре.
Давай наступний.
Так.
Вони закінчили?
Ще трохи залишилося.
Нацуме, вони закінчили?
О, так.
Нацуме?
Ноппо теж попливе з нами на плоту, так?
Це все його вина!
Ми не можемо отак його залишити.
Якщо будинок затоне, Ноппо загине!
Але ж він не людина, так? Так!
Але…
А може, нам не вдасться повернутися, бо ми з ним?
Що?
Бо саме через нього ми тут.
Ми цього точно не знаємо.
Досить уже.
Косуке, Ноппо завжди був з нами.
Не тільки зараз! Він вже давним-давно з нами!
Звісно, що я не можу його отак покинути.
Ти серйозно…
Якщо ми не можемо повернутися разом, я залишуся тут.
Гей, що ти…
Не кажи такого!
Це не означає, що ти повинна з ним помирати!
Годі вже нудити світом!
Це правда…
Я знову перегнула палицю, так?
Чекай секунду! Я і Рейну розумію, але…
Але! Навіть якби ми могли дістатися дому, покинувши тут Ноппо,
так… так неправильно!
Це надто жорстоко.
Я кажу це не тому, що так хочу!
Саме так, зараз найневдаліший час для сварок.
Не зовсім зрозуміло, чи це вина Ноппо.
Але…
Рейно, я буду поряд.
Вибачте, друзі.
На роздуми часу нема. Нумо вибиратися звідси разом.
Гей, невже це…
Тепер усі помістяться, так?
Нам вистачить часу?
Не хвилюйся. Я впораюся.
Нацуме, щодо нещодавніх подій…
Ні, вибач.
Я більше нічого не казатиму.
Нацуме…
Що? Тут вода!
-Поквапмося! -Ноппо!
-Кімната похилилася. -Що це?
Пліт?
-Ще трохи! -Наші речі?
Дещо залишилося.
Швидше закінчуймо!
Косуке!
Пліт готовий!
Гаразд, це останнє!
Не барися! Ходімо!
Зараз буду!
Що? Агов, дурепо!
Ти досі тут? Ходімо!
Кімната Ясудзі…
Ні-ні, усе гаразд.
Ходімо, Косуке!
-Ноппо! -Ноппо!
Ви не можете загинути в цьому місці!
Швидше!
Покваптеся!
Усе готово?
Можемо вирушати!
Ну ж бо, Ноппо!
Ноппо, швидше залазь!
Ноппо!
Ноппо, чому?
Я піду з будинком!
Тож вибачте.
Я… не хочу…
більше… прощань!
Чекай!
Нацуме!
Нацуме, недотепо!
Повертайся, Нацуме!
Ні! Це безрозсудно!
Дідько!
-Кумаґаю! -Тайші!
-Треба пливти назад! -Так!
Повернися!
Нацуме!
Ноппо!
Ти не повинна тут бути!
Ноппо, хутчіше!
Нацуме!
Ми пливемо назад!
Кумаґаю, повернися!
Рейно, мотузка! Я попливу!
Ти казав, ми повернемося додому разом…
Нащо ти стрибнув? Недоумок!
Косуке!
-Тягніть нас! -Нацуме…
Ні! Треба повертатися!
Нацуме!
Ноппо, не хвилюйся! У нас ще є шанс зробити це!
Ноппо!
Ні… Ти не можеш теж так вчинити! Просто забудь мене!
Ні, я не можу!
Я не можу отак покинути тебе тут! Має бути якийсь вихід!
Крім того, шторм, ймовірно, скоро закінчиться!
Я вірю, що ми можемо дістатися додому разом!
Повертайся…
Усе марно.
Це неможливо!
Чорт забирай!
Трясця!
Нацуме…
Що мені… Що мені робити?
Сяйво!
Що це?
Ми рухаємося!
Що відбувається?
Він пливе туди, звідки ми припливли. Хіба ні?
Що?
Мамо… усі…
Ми можемо дістатися додому, так?
Так.
Тайші, ми…
Так.
Е-е… гм?
Нацуме…
Навіть якби ми повернулися отак додому, її там не буде.
Нацуме!
Іди сюди!
Нацуме!
Гей.
Чекай! Чому ти розвернулася?
Ти казала, ми повернемося додому разом!
Нацуме!
Ні!
Відпустіть! Нацуме!
Кумаґаю!
-Не йди -Косуке!
Нацуме!
Кролик?
Я цього не хочу. Я не хочу повертатися додому ось так.
Присягаюся, я все викажу тій недотепі. Богом клянуся…
Що це?
Невже це…
ЯШІМА
Я просто… хотів, щоб ти посміхалася, Нацуме.
Оце й все.
Але…
Усе отак обернулося.
Скоро шторм закінчиться, тож не хвилюйся.
Якби я не повернулася… Цікаво, що б робила моя мама.
Упевнена, моїй мамі було б легше.
Саме так.
Я стала причиною, чому… усе розвалилося.
Косуке також. Через мої егоїстичні дії…
ЛІКАРНЯ «КАМОНОМІЯ»
…він не міг попрощатися з Ясудзі.
Увесь цей час я нав’язувалася в чужий дім.
ЯСУДЗІ КУМАҐАЯ
Тому що я…
Краще…
якби я зникла.
Але…
Мені страшно.
Гей!
Нацуме!
Нацуме! Ноппо!
Нацуме!
Гаразд, Косуке! Зачепилися!
Хороший пас!
Косуке!
Уперед!
Навіщо ти прийшов?
Відійди!
Що ти зібрався робити?
Чортове колесо тягнутиме цей трос!
Чудово! Під’єднано!
-Тайші, він зробив це! -Косуке!
Кумаґаю!
Рейно!
Вибач.
Я пам’ятаю тебе.
Ти завжди приходила з татом, так?
Давай!
Недоумку, навіщо ти це зробив?
Я не просила тебе мене рятувати! Я…
Я була в нормі!
Ти кажеш: «Я в нормі, я в нормі!» Скільки ти ще брехатимеш?
-Я не брешу! -Заткнися вже!
Навіщо ти прийшов? Тепер ми всі помремо!
Бо ти тут сама замкнулася!
Зрештою, я ненавиджу цей старий занедбаний будинок!
Він нагадує мені те, як ти ховалася й плакала, а я вдавав, що не помічаю!
Тому я хочу себе вдарити! А ще!
Я сказав, що ти не маєш відношення до моєї сім’ї, але це не так!
Ти не пхала носа в чужі справи!
Це й твій дім теж! Але зараз нам слід його покинути!
Інакше ми не зможемо потрапити додому разом!
Більше за Ноппо,
я хочу бути з тобою поряд!
Вибач, Косуке.
Я теж хоч бути з тобою поряд, Косуке. Я теж хочу додому!
Але… Зважаючи на все…
Не хвилюйся! Якщо ми разом, ми точно туди дістанемося!
Коли я пасуватиму тобі, що потрібно зробити?
Лише одне.
Пам’ятаєш, скільки ми тренувалися?
Відбити.
Саме так! Це завдання двох форвардів!
Так.
Гей, Ноппо. Ти повернешся додому з нами!
Зрозумів?
Так.
Ми переживемо цю бурю!
Момент настав!
Зараз!
Воно тягне їх!
Гаразд!
Косуке, спрацювало!
Бачите, можемо, коли хочемо!
Ой-ой! Заплуталося!
Цей кабель лежить вздовж гондол і до будинку.
Якщо ця лінія розірветься,
ми не зможемо спасти тих дітей!
Люди…
Зав’язано!
На цьому боці теж!
Я зав’яжу ще раз!
Дякую! І ще це додамо!
-Зупинилося. -Ми це зробили!
-Я допоможу! Не хвилюйся! -Це небезпечно!
Що сталося?
-Ця штука! -Ти!
Додому ми потрапимо разом! Не сумнівайся!
Я пригощу нас усіх маминими крокетами, коли повернемося!
Я теж!
Я хочу зіграти зі всіма Smash Bros.
Я теж! Я поїду до Флориди з Кумаґаю!
І зі мною, так?
Дзюрі!
Урятуймо їх разом!
Усіх вас…
Нумо!
Початкова школа Камо, до бою!
О ні! Ми віддаляємося!
Ні!
Це небезпечно!
Якщо я відпущу, Кумаґая…
Рейно!
З тобою все гаразд?
Не хвилюйтеся за мене.
О ні!
Воно починає обертатися!
Не рухайся!
Не крутися!
Чорт забирай!
Тайші!
Не може бути…
Я витягну тебе!
Нацуме!
Косуке!
Зачекай! Я…
Трясця! З тобою все гаразд?
Я ж сказала, що все добре! Дрібниці!
Ти…
Міцно тримай Нацуме!
Нацуме, ну ж бо! Дай другу руку!
Не підштовхуй себе й рухайся сама!
Мені байдуже, якщо стану єдиним форвардом і ти ненавидітимеш мене!
Косуке, це нереально зробити наодинці!
Якщо я тобі не допоможу, ти навіть не зможеш пасувати!
-Ану повтори! -Ой!
У нас усе буде добре, зрозуміла?
Косуке, я знаю, ти теж зляканий.
Га? Зовсім ні, мала поганко…
Нацуме… Косуке…
Оскільки я тримав їх обох…
я став отаким.
Мені байдуже, що тих часів не повернути.
Мені байдуже, що буде зі мною.
Але ці двоє, Нацуме й Косуке…
живі!
Я хочу,
щоб вони жили й посміхалися!
Де ми?
Буря закінчилася.
Ми вижили?
Так.
Так!
Я такий радий, їй-богу!
-Ти вдавав крутого. -Я був наляканий.
Косуке, ти слабак!
Заткнися!
Це острів.
Отже, це не наше місто.
-Так. -Гей!
Гей!
-Косуке! -Кумаґая!
ЯШІМА
Кхм.
Що таке?
«Яшіма»…
це перший парк розваг, у який мене привів мій тато.
Я каталася на цьому колесі безліч разів.
Так.
Мені дуже подобалося.
Так.
Рейно.
Рейно, нам пора відчалювати.
О, так, але…
Ти була татусевою дівчинкою й великою плаксою, але гарно впоралася.
Так, я старалася.
Тепер ти мусиш іти.
Так.
Дякую, що провела тут так багато часу й любила це місце!
Дякую! Дякую!
Дякуємо!
Бувай!
Оце так!
Яка краса.
Що? Там щось є!
Га? Твоя правда. Гей!
Вони сюди глянули! Спускаймося!
Так.
Я теж!
Не треба.
Що?
Туди піду тільки я.
Що? Але всі виходять тут.
Як так?
Тепер я розумію.
Я й ці дітлахи однакові.
Це місце, куди ми повертаємося.
Якщо ви підете з нами, то не зможеш повернутися додому.
Саме тому,
я не можу піти з вами.
Вибачте.
Нацуме?
Отже, це прощання.
Ти…
Ти така плакса.
Певне, хвилюєшся, чи зможемо ми дістатися додому. Не хвилюйся, дурне…
А-а, це зовсім не так! Я не плачу!
Просто коли я дуже старалася…
Починається! У мене свербіння!
Я теж не мала змоги помитися!
Ще б пак! Від тебе тхне!
Грубіян!
-Сам такий! -Заткнися!
Тепер у Нацуме все буде добре. Так, Косуке?
Гей, тільки не ти, Ноппо…
Що це?
Те ж сяйво, що й раніше?
Не хвилюйтеся. Ці малята відведуть вас назад.
Малята?
Ноппо!
Воно рухається!
Ноппо!
До зустрічі, Ноппо!
Шануйся!
Бувай, Ноппо!
Зі мною все буде гаразд! Я працюватиму з Косуке!
Круто!
Гей! Де ще двоє?
Ось там.
Отже, ми дійсно повертаємося додому.
Нацуме?
Краса.
-Нацуме! -Це двій дім.
Вітаємо.
Косуке, Нацуме.
Ясудзі…
Дідусю…
Прошу.
-Нацуме! -Косуке.
Ходімо разом, Косуке.
Гаразд, Нацуме!
Бувай.
Нацуме?
Нацуме!
Де ти була? Я так хвилювалася! Дякувати богу!
З тобою все гаразд? Ти не поранена?
Нацуме?
Мамо, можна я залишуся з тобою?
Авжеж, моя дорога донечко!
Можна я поряд з тобою побуду дитиною?
Звісно! Вибач…
Можеш бути дитиною скільки хочеш.
Тоді, мамо…
Більше ніякої їжі навинос.
Га? Що?
Мамо, приготуймо вечерю разом.
З поверненням, Нацуме.
Близько 60 років тому були побудовані комплекси «Камономія».
Іноді їх називають будинками з привидами, та все ж вони є домом.
Це був наш із Нацуме милий дім.
ЛІТНІЙ ФЕСТИВАЛЬ
Ми провели так багато часу разом, але я сказав їй дещо жахливе.
І зрештою не зміг перепросити.
Навіть коли дідусь мені наказав…
Вибач.
Коли ми повернулися додому, усе стало на свої місця.
ШОКОЛАД «ФЛОРИДА»
Ми досі не можемо пояснити, що тоді насправді сталося.
Усе помутилося.
Ми з Нацуме іноді думаємо, що це був сон.
Але… не може бути.
Усе, що сталося в тій квартирі, було реальним.
Завдяки цим подіям тепер я можу розмовляти з Нацуме.
Дідусю.
Наш дім був неймовірний.
Саме тому з Нацуме…
Дякую.
Косуке, ти мені щось сказав?
Господи! Ви мене налякали! З вами все гаразд?
Переклад субтитрів: Наталія Боброва