EN DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
SARAH SMITH HAR VARIT FÖRSVUNNEN OCH I ROBERT FREEGARDS HÄNDER I NIO ÅR
Det är som en nål i en höstack.
Man hoppas få se Sarah igen, men man vet ingenting.
Hon är där ute någonstans.
Robert var den enda i världen som visste var jag var.
Jag hade inga vänner, ingen familj, inga pengar, ingen identitet.
Jag kunde bara lyda hans order.
Jag hade ingen fri vilja.
Rob sa att det fortfarande fanns ett hot
och att han skulle ta med mig till MI5:s gömställe.
Men jag fick inte veta var det låg.
Han sa att jag måste stanna i badrummet.
Jag fick inte säga ett knyst, och han skulle låsa in mig där.
Det satt små fönster högt upp.
Det fanns lite plats så att man kunde ligga på golvet bredvid badkaret.
Det var ett fängelse.
Allt skalas bort, lager efter lager.
Jag hade brutit kontakten med alla som jag älskade.
Om jag hade kunnat begå självmord hade jag nog gjort det då.
Tänk dig det hungrigaste du någonsin har varit, och flerdubbla det.
Plötsligt en dag kom Rob till badrummet.
Han frågade om jag ville bli ihop med honom.
Han ville ha sex.
Om man har berövats mat, och frihet…
…och fri vilja…
Hoppet om att kanske kunna bli bättre behandlad…
…gör det värt ett försök.
Inget att förlora.
Normala personer lämnar spår efter sig. De går till läkaren och tandläkaren.
De har jobb, inkomst, bankkonton.
Sarah hade ingenting. Det fanns inga spår av henne.
Hon hade inget avtryck.
Samtidigt planerade amerikanskan Kim Adams giftermål med Robert Freegard.
Hon bröt plötsligt kontakten med sina vänner.
Ingen visste var Kim fanns.
Jag bestämde mig för att börja spela in telefonsamtalen
mellan Freegard, Kim och hennes föräldrar.
Först svarade Freegard aldrig när de ringde.
Men sen till slut svarade han.
Hallå?
Hej, Robert.
Hej, John. Hur mår du?
Det är bara bra. Hur är det själv?
Jo, jag har precis kommit tillbaka från London.
Jag har varit i London för att försöka reda ut saker.
-Det är nåt med brittiska regeringen, va? -Ja.
Robert Freegard sa till dem att han var säkerhetsagent på MI5,
och att han tänkte ta Kim under sitt beskydd
och lära upp henne till spion.
Kim började spionskolan.
-Är provet svårt? -Ja, det är väldigt svårt.
ISO 9002, är ett typ…
Det är svårt att förklara, men det är liksom kvalitetskontroll.
Det är en brittisk standard. Allt hänger på att man klarar proven.
Och…tyvärr klarade inte Kim provet.
Kim fick underkänt på provet inte bara en, utan två gånger.
Det känns…
…som om det var lite för mycket för Kim. Hon har fått underkänt två gånger.
Varför skulle hon klara det tredje gången?
Det är här Freegard slänger ut kroken.
Han har väntat på det här.
Det värsta med provet är…
…att det kostar pengar att göra det.
Vi är verkligen, ärligt talat…
Ursäkta språket, men vi är helt jävla körda.
Ja. Vad skulle det där provet kosta?
2 200 pund kostar det.
Det är rena vansinnet.
Freegards lögner är så totalt…
…sanslösa att man nästan måste tro honom.
Jag var där och kollade om vi kunde få mer tid på oss.
John, jag kan inte få tag i nåt alls för tillfället.
Freegard hävdar att han betalar det mesta av Kims spionskola.
Jag har lagt ut 61 000, mer än så hade jag inte.
Har du lagt ut 61 000 pund?
-Äkta pund. -Äkta pund.
Jag har inte mer pengar än så. Jag är helt barskrapad.
Det använder han som argument för att Kims föräldrar ska betala sin del.
Det är nu som jag går in och säger åt Kims föräldrar
att inte ge honom pengar.
Okej, jag förstår. Jag försöker tänka ut hur vi ska göra med pengarna. Men…
John, jag tror inte vi har tid med det.
Om vi inte ansöker om omprövning innan nästa tisdag,
så kan vi inte göra någon omprövning.
Du måste förstå att jag inte ber dig att betala.
Jag säger bara till dig helt uppriktigt att jag har pratat med banken,
och jag har inte ett öre kvar.
De där 61 000 barskrapade mig.
-Ja. -Kom ihåg en sak, bara.
Om du skulle vilja hjälpa till, vilket vore väldigt hedervärt,
så kom ihåg att vi har till tisdag på oss för att fixa det här provet.
Okej.
-Så det är liksom… -Tisdag, det är… Det är snart.
-Vi kan inte… -Ja.
Vi får inte ta provet om vi inte har betalat.
Freegard blev mer och mer desperat.
Hans desperation hörs på Kims röst.
-Grattis på mors dag. -Tack.
-Hur mår du? -Bra. Hur mår du?
-Jag har haft en skitvecka. -Varför då?
-Jag kuggade på provet igen. -Skojar du?
Det blir lite mer oroväckande. Kim är väldigt uppriven.
Robert är jättearg på mig för provet.
Man hörde vissa misstag i det hon sa.
Vissa av hennes uttalanden lät…
…nedskrivna.
Om jag inte klarar det nästa gång måste vi betala för en del av skolan,
och det är tusentals pund.
Sen vänder historien plötsligt.
Nu behöver hon plötsligt pengar för att laga sin bil.
Hon säger till sin mamma att mekanikern har tagit hennes pass.
Det får han ju inte. Varför ringde ni inte polisen?
För att de har en dum, jävla lag i Frankrike.
Nu måste jag betala honom…
…1 700 dollar för att få tillbaka mitt pass.
-Ring amerikanska ambassaden. -De kommer inte att göra nåt.
Jo, det är ju sånt de finns till för.
De hjälper amerikaner med problem. Du har problem.
Situationen blir mer flyktig för henne. Det blir farligare.
Vad vi förstod från banden var att Freegard och Kim var i Europa.
Dessutom var Sarah fortfarande borta. Henne måste vi hitta.
Freegard var efterlyst.
På något vis reste han ändå från land till land utan att bli upptäckt.
Det kunde vara så att han hade någon typ av falsklegg. Vi visste inte.
Vi övervakade bankkontona och såg var de spenderade pengar.
I Tyskland, Österrike, Frankrike och Storbritannien.
Freegard och Kim reste från stad till stad, från land till land.
De stannade aldrig nånstans längre än ett par nätter.
Det var tydligt att Freegard ville hålla henne i rörelse
så att polisen inte kom ikapp dem.
Om han var i en stad tog han inte ut pengar där. Han körde till en annan stad.
De använde alias.
De anmälde sig aldrig med sina riktiga namn.
Vi kunde inte hitta Kim och Freegard så vi måste locka dem till oss.
Vi lade upp en plan där de skulle träffas på riktigt
för att ge dem 10 000 dollar.
Men det var en fälla.
Kims mamma Ann skulle resa till London och möta Freegard och Kim på flygplatsen.
Planen var att vi skulle gripa Freegard och rädda Kim.
Vi skulle hitta Sarah genom att hitta Freegard.
Vem vet hur många offer det fanns?
Hajen nappade på betet och de skulle komma tillbaka till London.
Okej, det var väldigt bra. Skratta inte nu, men…
Först och främst, får jag krama dig när vi ses?
Det har varit jobbigt sen vi sågs sist och jag skulle…
-Jag vill gärna krama dig. -Det kan väl gå för sig.
"Får jag krama dig?"
Det är så man ryser.
Just då gör Freegard något oväntat.
Jag har ju aldrig varit på Heathrow…
-Ja. -Vem kommer att möta mig, och var?
Jag vet inte om Kim möter dig,
eller om jag gör det, eller en vän till oss, men…
En vän till er?
Jo, du vet, någon som vi kan…
Om Kim eller jag inte kan komma av någon anledning.
Men…
-Landar du på Terminal 3 eller 4? -Vad?
Det var oroväckande.
Om en vän kommer istället, var är då Kim? Är hon i fara?
Men då hade vi redan dragit igång planen och vi måste fullfölja den.
23 MAJ 2003
Kims mamma flög till London.
Hon var nervös, så klart.
Men vi litade ändå på att hon skulle klara det här.
Dagen det skulle ske hade vi två team på plats.
Jag satt i ett polisfordon med övervakningschefen.
Jag satt i en bil, och kunde bara höra vad som hände på radion.
Londonpolisen hade ett dussintal poliser som följde Kims mamma genom terminalen.
Vi hade fler poliser som väntade i bilar.
Vi hade också ett dussintal civilklädda poliser.
De höll ett öga på Starbucks-caféet
där Freegard skulle träffa Kims mamma.
Planen var att Kims mamma skulle gå till ankomsthallen.
Kim och Freegard skulle möta henne där.
Då skulle arresteringsstyrkan gå in, gripa Freegard och rädda Kim.
Men planen gick inte riktigt…
…som tänkt.
Kims mamma hade väntat vid bagagebanden.
Jag hörde på radion att Ann gick genom terminalen
med andra passagerare från Phoenix.
Vi hade poliser på Starbucks som försökte få syn på Freegard.
Han kanske gömde sig,
för att se om Ann hade med sig någon polis eller något.
Alla andra passagerare från flyget kom nu ut i ankomsthallen.
Vi hade inte sett Freegard Skulle jag skicka ut henne?
Ja, blev svaret.
Alla var på plats och beredda.
Det måste göras.
Ann närmar sig Starbucks. Freegard är inte där.
Vi var verkligen oroliga för att han inte skulle komma.
En i övervakningsteamet sa på radion
att det var en man som betedde sig väldigt misstänkt i ankomsthallen.
Han tittade på speglingar i skyltfönster.
Han såg ut att känna sig hotad.
Den här mannen identifierades som Freegard.
Vi ser Freegard, men Kim är uppenbarligen inte med.
Var är Kim?
Sen träffas Kims mamma och Freegard.
Helt oväntat
bestämmer sig Kims mamma för att gå ifrån Freegard.
Det var helt oplanerat.
Hon gick mot toaletterna. Hade hon blivit för nervös?
Vi visste inte alls.
Kims mamma ringde från toaletten. Hon var väldigt uppriven.
Hon gjorde inte vad vi hade sagt åt henne.
Det blev helt enkelt för mycket för henne.
Freegard hade sagt att Kim väntade på parkeringen.
Hon väntade i bilen på översta våningen.
Jag visste inte om det var sant, men vi hade planerat det här länge,
och nu gjorde mamman inte som hon skulle.
Ju längre Kims mamma är borta
desto mer misstänksam blir han.
Han kanske flyr.
Jag sa åt henne att följa med Freegard.
Sen kommer Kims mamma tillbaka från toaletten och går med Freegard.
De gick raka vägen från terminalen till parkeringshuset.
Följ efter på säkert avstånd.
Men vi var inte säkra på om Kim faktiskt var där.
Arresteringsteamet gick till parkeringshuset.
Stanna på era positioner.
Övervakningsteamet sa att de såg en kvinna som väntade i ett fordon.
Jag hörde Bob skrika i sin walkie-talkie…
Nu!
Freegard fick handfängsel på.
Kim fick hjälp ur bilen av en annan polis.
Det är första gången jag ser Kim Adams på alla de här veckorna.
Hon verkade upprörd.
Hon var förvirrad.
Jag vet inte om hon visste vilka vi var, men hon såg sin mamma.
När Freegard fördes från platsen
vänder han sig om och ropar "jag älskar dig" till Kim.
Efter månader av utredning och planering hade vi honom äntligen.
Jag förberedde förhöret i många dagar.
KIDNAPPNING/FRIHETSBERÖVANDE/BEDRÄGERI
Jag kunde alla bevis mot honom.
Vilken myndighet arbetar du för?
Inga kommentarer.
Kimberly Adams sa till sina föräldrar
att hon gick på en spionskola.
Vad är en spionskola?
Inga kommentarer.
-Varför klarade hon inte spionproven? -Inga kommentarer.
Var det inte därför du bad mr Adams om 60 000… Var det dollar eller pund?
Inga kommentarer.
Han trodde att om han inte svarade skulle vi släppa honom mot borgen.
Det här förhöret är rena farsen. Struntprat, rent skitsnack.
Tror du verkligen att jag som 21-och-ett-halvt-åring
skulle kunna ha gjort allt det här som du säger?
Polisen frågade: "Vad hände med Sarah Smith som har varit borta i tio år?"
Han vägrade säga var Sarah fanns.
När han kroppsvisiterades
hittade man i Freegards ägo en bit papper med namnet Ronnie och ett telefonnummer.
Där fanns också nycklar från Buffalo Hotel i franska Alperna.
Det sa mig något, för jag visste att det hade ringts samtal
från det hotellet som FBI hade avlyssnat.
Vi åkte till franska Alperna.
Rummet var fullt.
Märkesherrskor, dyra klockor…
De hittade också en låst resväska.
I den låsta resväskan
hittar Scotland Yard pass, brev,
kreditkort och körkort som tillhörde andra kvinnor.
Det var som en guldgruva med bevis.
Vårt intryck var att det fanns fler kvinnor där ute
som kanske behövde bli räddade.
Bland pappren fanns dokument angående en Renata Kister.
Vi lade ihop två och två, och gissade att Renata var Ronnie…
Hennes namn stod på lappen med telefonnumret.
En dag ringde de från Scotland Yard.
Bob frågade mig om jag kände en man vid namn Rob Freegard.
Mitt hjärta klappade.
Jag hade blivit tillsagd av Robert,
att om någon kontaktar mig och nämner honom
ska jag förneka allt.
Vi försökte få henne att komma till polisstationen,
men hon ville verkligen inte.
Han sa: "Kan du förklara hur vi har fått tag på dina papper,
ditt pass, legitimation?"
Till slut kom hon in.
På polisstationen berättade jag att jag hade träffat Robert Freegard
hos en bilhandlare år 2000.
Han övertalade mig att köpa en sprillans ny bil.
Robert berättade att han egentligen var spion.
DITT NYA KREDITKORT
Under loppet av tre år förlorade jag 20 000 pund till honom.
Han lovade att betala tillbaka, men sen försvann han.
Plötsligt en dag ringde Rob.
Han sa att han hade en väninna
som behövde ett säkert gömställe.
Han lyckades övertala mig om att hon kunde hjälpa mig.
Därför gick jag med på att hon skulle få bo hos mig.
Renata berättade att Freegard hade med sig en kvinna
och att hon nu arbetade som städerska för henne.
Hon hette Carrie.
När Carrie kom visste jag ingenting om henne.
Hon hade ingen legitimation.
Om hon såg mig med en kamera undvek hon alltid att komma med på bild.
Det var skumt.
Men jag lyckades ändå ta ett kort på henne.
När Renata visade oss kortet på Carrie
kunde man se delar av ansiktet, men inte så tydligt.
Men hennes färger, längd, ålder…
Det såg ut som om det skulle kunna vara Sarah.
Men vi var inte hundra procent.
SARAH SMITH HADE VARIT BORTA I TIO ÅR
Man ger inte upp.
Man väntar och hoppas på ledtrådar.
Men man ger aldrig upp.
Vi behövde tala med Carrie.
Vi misstänkte att hon inte skulle öppna, så vi bad Renata ringa henne.
Jag sa: "Hej, Carrie. Jag har blivit utelåst.
Kan du öppna och ge mig nycklarna?"
Hjärtat bultade otroligt.
Det är väldigt krävande att ljuga för någon så.
Det var stressigt.
Vad som än händer måste jag vara beredd.
Jag visste inte om jag satte dit henne eller räddade hennes liv.
Jag visste inte vad som skulle hända sekunderna som följde.
Jag sa bara två ord: "Hej, Sarah."
Jag hade inte varit Sarah på åtskilliga år.
Jag hade hetat allt möjligt utom Sarah.
Jag hade det inprogrammerat att ursäkta mig och fly från platsen.
Det var bara för att Renata var med som jag stannade kvar.
Jag överöste henne med uppgifter om hur allt hade varit en lögn.
Att han inte var spion.
Att inget av det här hade varit sant, och att hon skulle följa med mig.
Det gick inte att ta in.
Hela min värld vändes upp-och-ner, och marken slets från inunder mina fötter.
Jag hade kastat bort allting för ingenting.
Kan du bevisa att du jobbar för MI5?
Vi skulle bara lyda order.
Det var nog inte förrän de tog mig till polisstationen
och sa: "Det här har Rob gjort. Så här många andra är inblandade."
Först då förstod jag att det de sa var sant.
Då insåg jag: "Du har kastat bort din karriär,
din familj, dina vänner… Helt utan anledning."
Det finns inga ord som kan uttrycka
hur totalt utplånad man känner sig.
Sen ringde de till min familj.
Jag var orolig för att de inte skulle kunna förlåta mig.
Det jag hade utsatt dem för var…
…oacceptabelt, oförlåtligt.
Och de blev glada.
Min bror kom och hämtade mig på polisstationen.
Jag kunde inte tro att han var där och att de ville ha mig tillbaka.
När hon kom in
såg hon helt förfärlig ut.
Allt hennes…
…självförtroende hade runnit ur henne.
Allt hon ägde hade hon på sig.
Hon hade en väska
med en möglig brödkant i.
Inte mycket mer.
Efter allt jag gjort mot dem ville de ändå ha mig tillbaka.
Man kan ju inte bli arg. Hon är min dotter.
Hon är mitt kött och blod.
Och det var…
…en lättnad efter tio år att faktiskt ha kommit dit.
De utredningar som följde visade att Robert Freegard hade många fler offer.
Elizabeth Richardson svalt han och fick att bo på gatan.
Leslie Gardener var med honom då och då i sex år.
Han mjölkade henne på pengar.
Det låg en brasiliansk kvinnas ägodelar på Hotel Buffalo.
Henne hittade vi aldrig.
Maria Hendy. De var tillsammans i nio år.
Hon fick två barn med honom.
Han misshandlade henne.
Han slog henne, så hårt att hon tappade tänderna.
Det är möjligt att det finns fler kvinnor som vi aldrig har lyckats spåra.
I JUNI 2005 STÅR ROBERT FREEGARD INFÖR RÄTTA
FÖR KIDNAPPNING, STÖLD OCH BEDRÄGERI
Freegard nekar anklagelser om kidnappning, misshandel och stöld.
Hans påstådda offer ska vittna de kommande veckorna.
Jag var orolig för att vittna,
men han skulle inte få göra det här mot någon annan.
Frågorna hans försvar ställde
visade tydligt att han försökte lägga skulden på mig.
Han kunde alltid vrida på sanningen.
Vi höll varandra i händerna när domen lästes.
En bedragare som sa sig vara MI5-spion och stal sammanlagt närmare en miljon pund
får livstids fängelse.
Domaren sa att den 34-årige Robert Hendy-Freegard
hade använt sin lömska charm för att driva sina offer till desperation.
DEN 6 SEPTEMBER 2005
DÖMS ROBERT FREEGARD TILL LIVSTIDS FÄNGELSE
Vi kände alla att rättssystemet faktiskt fungerade.
Vi gick ut och skålade och firade att han hade blivit inlåst.
Han förstörde mitt liv, och många andras liv.
Han förtjänar det här.
Jag tänkte inte låta det här definiera mig som person,
i resten av mitt liv.
Min familj har inte pungat ut nästan en halv miljon pund
för att jag ska leva i misär.
Han låtsas vara spion och kontrollerar andra människor.
Han var inte någon spion. Han var en sorglig, elak individ.
Sen gick målet upp i hovrätten.
I APRIL 2007 ÖVERKLAGAR FREEGARD DOMEN
Hans advokater sa till hovrättsdomaren att hans offer inte alls kidnappades.
De fick gå när de ville.
Hovrätten sa att om det skulle klassas som kidnappning
måste de ha låsts in olagligen.
Hendy-Freegard har överklagat sin dom för kidnappning.
Livstidsdomen togs också tillbaka.
Eftersom Freegard höll dem fångna psykologiskt och inte fysiskt
var domen nu att han inte var skyldig till brottet.
I MAJ 2009 SLÄPPS FREEGARD FRÅN FÄNGELSET
Han friades på en teknikalitet.
Det är ett hån mot rättvisan.
Det är helt absurt att någon som så uppenbarligen är skyldig
kan släppas ut bland oskyldiga människor.
Lärde han sig en läxa?
Freegard var ingen endimensionell mästare.
Han hotade och kontrollerade sina offer.
Han är psykopat.
Han vet bara ett sätt att leva på, och det är genom lögner och bedrägerier.
Han utnyttjar människor och tar deras pengar.
Jag var verkligen rädd för att han skulle göra det igen.
Mamma är fortfarande med Robert.
Polisen förhörde mamma och hon sa att hon visste vem han var.
Hon kanske är lycklig, men mammas vänner har messat mig.
De undrar om hon mår bra.
Det var speciellt en vän som oroade sig.
De hade kontaktat honom, och mamma hade bett om pengar.
Nästan desperat.
Han svarade och sa att han inte tänkte ge henne pengar,
men om hon var i knipa kunde han hjälpa henne.
Han kunde hjälpa henne ur knipan.
Då bröt mamma kontakten totalt.
Vad ska jag göra?
Vi vill bara att vår mamma ska vara oskadd och lycklig.
Visst, vi är skilda, men jag är fortfarande barnens pappa.
Det är jag som ser mina barn utan mamma.
Om inte jag kämpar för Sandra, vem gör det då?
Hon har inga syskon. Hennes föräldrar är tyvärr döda.
Det blir liksom mitt ansvar.
Hej, jag heter Mark Clifton, och min före detta fru har varit borta länge.
Vi har fått veta att hennes man är en allvarlig bedragare.
Jag är väldigt orolig.
Nu vet jag vem han är och vad han är kapabel till.
Möjligen i norra England, men mer än så vet jag inte.
Jag talade med en detektivbyrå.
De lyckades spåra deras mobiltelefon,
som de har ringt till barnen någon gång om året från.
Två gånger har den spårats till ett franskt nätverk.
Jag tror verkligen att Sandra och Freegard har varit i Frankrike,
men jag vet inte var exakt.
Jag har gjort lite efterforskningar själv.
Nu tittar jag på några foton
på Freegard på utställning med beaglehundar.
Jag tror att Freegard håller på med att köpa och sälja rashundar.
Det är en liten värld och alla känner alla i de cirklarna.
Nu har jag fått kontakt med någon som verkligen är orolig för Sandra.
Personen vet något nytt, men vill inte bli filmad eller visa ansiktet.
Men hon vill träffa mig, vilket jag tycker är väldigt modigt.
-Hej, det är jag som är Mark. -Kom in.
Tack.
-Slå dig ned. -Tack.
Hur lärde du känna den här mannen?
Jag hade en annons om hundvalpar på nätet och fick ett SMS från honom.
Han presenterade sig som David Clifton. Han sa att mina hundar var dålig kvalitet.
Han kunde hjälpa mig att få kvalitetsvalpar.
-Jag blir stött av att han tar mitt namn. -Han använder nog många olika namn.
Ja.
Jag började arbeta med honom.
Jag fick aldrig ha någon kontakt med dem jag köpte hundar av.
Han tar in hundar i landet från Frankrike.
-Från Frankrike, sa du? -Jag är ganska säker på…
Det där med Frankrike fick min hjärna att rusa igång.
Det här är en lista på alla transaktioner jag har gjort till honom.
Jag gav honom pengar, överförde via banken,
till Sandra Cliftons konto.
237 pund för en veterinärräkning.
323 pund för en veterinärräkning.
478 pund var för en hund som jag köpte av honom.
Sandra Clifton, 1 000 pund.
Sandra, 750 pund.
Sandra, 800 pund för en beagle.
Sandra Clifton, 2 345 pund.
Men jag har aldrig kommunicerat med Sandra annat än på sms och e-post.
Jag har aldrig pratat med henne.
Ja, det verkar ju ganska misstänkt.
Och de här veterinärräkningarna.
-Skickade han fakturor för dem? -Nej, jag bad om det.
Men jag fick nästan aldrig det. I slutet bad han om pengar hela tiden,
men jag hade inga pengar kvar att ge honom utan bevis på att pengarna hade betalats.
Då ringde jag en vän.
Hon sa bara: "Du måste googla den här personen."
Jag Googlade honom och fick se att det var Robert Hendy-Freegard.
Det var overkligt.
-Jag gick till polisen. -Tog de dig på allvar?
Inte så allvarligt som jag hade önskat.
Nästa gång jag pratade med Robert Freegard
sa han att Sandra var högt uppsatt inom polisen.
Därför visste hon exakt vad jag sa till polisen.
När Sandra slutade skolan jobbade hon som städerska på ett hotell.
Det gjorde hon tills han fick henne att sticka.
Hon är inte polis.
Det är lögner alltihop.
Jag började spela in samtal med honom.
Du sa att du inte hade pratat med polisen.
Jag har inte pratat med polisen.
Tja, jag vet inte. Det står i dina papper att du
pratade med polisen förra veckan.
Menar du alltså att du inte har klagat på oss alls?
Nej.
Jag måste gå ut lite.
Helvete.
Jag har inte hört den rösten på sex, sju år.
Den väcker bara obehagliga minnen.
Det gör ont.
Allt jag vet om Sandra är att jag har hört att hon är försvunnen.
Att hennes familj inte har sett henne på sex år.
Hon måste ju vilja träffa sina barn.
Det måste vara nåt riktigt hemskt…
…om man inte kommer hem.
Mamma är nånstans med Robert.
Jag vill träffa personerna som han har gjort det här mot.
Det skulle hjälpa mig att bestämma vad jag ska göra nu.
De vet kanske nåt som kan hjälpa oss och mamma.
Hur lång tid tog det dig att acceptera vad som hände dig?
Ärligt talat, är det… Det tog väldigt lång tid.
Ibland plågar det mig fortfarande.
-Han är väldigt övertygande. -Ja.
Det spelar ingen roll vem man är. Han kan övertyga vem som helst.
Det är det svåraste för oss.
Vi vet att det är så, men…
-Det är svårt att ta in. -Exakt.
Vi vet vad som hände då,
och det känns som om det var de som gjorde det mot oss.
-Men det var bara han. -Ja.
Ni får försöka att inte beskylla er mamma.
Ja.
Jag kunde ha gått därifrån, men det gick inte.
Antagligen kan hon gå därifrån, men det går inte.
Ja.
Hon har nog ingen frihet.
-Jag hade varken pass eller körkort. -Oj.
-Jag kunde inte skaffa ett bankkonto. -Oj.
-Om er mamma är utomlands… -Han har nog hennes pass.
Hon kanske inte har ett eget pass.
När man inser att hela ens liv är en lögn…
Er mamma kommer att behöva landa.
Grejen är den att båda hennes föräldrar har gått bort,
så hon har inte mycket kvar av familjen att landa i
när hon till slut kommer hem.
Ja.
Hon har ju er.
En av mina största rädslor var att något skulle hända mina föräldrar
medan jag var borta, och att jag aldrig skulle få be om förlåt…
Ja.
-…för allt jag hade sagt och gjort. -Ja.
Det är svårt att tänka på…
…att min morfar dog med en liten silvergris i handen,
som han verkligen ville ge mamma. Jag sa att jag skulle ge henne den.
Han sa "nej" och ville inte släppa den. En av de sista gångerna jag såg honom…
Han dog längtandes efter sin dotter.
Om hennes situation påminner om det vi upplevde,
har han övertygat henne om att hon inte kan gå.
Vi måste nog tyvärr bara vänta.
Vad jag än gör eller säger hjälper honom på något vis.
Det end jag kan göra nu är att vänta på att något ska gå snett, eller…
Att han gör något misstag.
Jag tror inte att ni bara kan vänta, för då får ni nog vänta för evigt.
Det som pågår här är väldigt fel.
Ge inte upp hoppet om henne.
Herregud.
När båda mina morföräldrar hade dött
skulle mamma ärva ett hus värt 300 000 pund.
Min tanke var att fastigheten skulle förvaltas av mig och min syster
eftersom jag var rädd att Freegard skulle ta den.
Några månader senare, när jag skötte om fastigheten, drog hon mig inför rätta.
På grund av pandemin skedde alla domstolshandläggningar via videosamtal.
Det var bara så sorgligt att efter sju år bara så se henne så.
Under handläggningen trodde mamma verkligen att jag stal hennes pengar.
Men jag ville bara skydde dem åt henne.
Det var inte svart på vitt.
Domaren verkade hålla med mig,
men enligt lagen måste han ge den till mamma.
Jake, om jag säger så här: Freegard har avtjänat sitt straff,
och din mamma kanske är lycklig.
Tror du att det kan vara så?
Tidigare har David
tagit en person, och uteslutit alla andra för att sedan styra hela deras liv.
Om det är så att David bara är en man som vill leva i fred,
varför har han gjort precis likadant igen?
Jag vet inte vad vi ska göra.
Jag vet bara att jag vill berätta vad vi har gått igenom
tillsammans med allt som hände med Sarah och de andra.
Det är väldigt viktigt.
Folk måste få veta vem han är. Det här måste få ett slut.
Robert David Hendy-Freegard,
David Clifton…
Vad han än kallar sig.
Den här mannen måste bli känd för alla människor han har skadat.
Det får ta den tid det tar.
Vi ger aldrig upp.
PETER SMITH ARBETAR FORTFARANDE PÅ SITT JORDBRUK
HAN HAR INGA PLANER PÅ ATT GÅ I PENSION
SARAH SMITH ÄR NUMERA LYCKLIGT GIFT
HON HJÄLPER TILL PÅ FAMILJENS JORDBRUK
JOHN ATKINSON BLEV ENGELSKALÄRARE UTOMLANDS
HAN ÄR OCKSÅ SÅNGARE I ETT BAND
SOPHIE OCH JAKE HOPPAS FORTFARANDE PÅ ATT FÅ KONTAKT MED SIN MAMMA IGEN
NÅGRA DAGAR INNAN SERIENS PREMIÄR
KOM ETT MEJL SOM PÅSTODS VARA FRÅN SANDRA CLIFTON
DET STOD ATT SYSKONEN CLIFTONS BERÄTTELSE INTE ÄR SANN,
ATT SANDRA INTE ÄR FÖRSVUNNEN OCH ATT HENNES BARN KAN KONTAKTA HENNE
DET STOD OCKSÅ ATT DE MÅSTE ACCEPTERA ATT HON ÄLSKAR FREEGARD
Undertexter: Sara Palmer