‎UN SERIAL DOCUMENTAR NETFLIX
‎NOIEMBRIE 2002
‎SARAH SMITH A DISPĂRUT
‎ȘI SE AFLĂ SUB CONTROLUL ‎LUI ROBERT FREEGARD DE NOUĂ ANI
‎E ca un ac în carul cu fân.
‎Sper să o revăd pe Sarah, ‎dar nu am de unde să știu.
‎E acolo, undeva.
‎ANGLIA
‎Singura persoană care știa unde mă aflu ‎era Rob.
‎Nu aveam prieteni, ‎familie, bani, identitate.
‎Nu-mi rămăsese ‎decât să urmez instrucțiuni.
‎Nu aveam liberul arbitru.
‎Rob mi-a spus că amenințarea încă există
‎și că urma să mă ducă ‎la un adăpost al MI5.
‎dar nu aveam voie să văd unde era.
‎Mi s-a spus că va trebui să stau în baie,
‎că nu voi scoate niciun sunet ‎și că mă va închide acolo.
‎Avea ferestre mici la înălțime.
‎Avea destul spațiu cât ‎să mă pot întinde pe podea, lângă vană.
‎Era o închisoare.
‎Tot ce știam îmi era smuls strat cu strat.
‎Distrusesem toate relațiile ‎cu cei dragi mie.
‎Dacă aș fi putut să mă sinucid, ‎aș fi făcut-o la acel moment.
‎Imaginează-ți cea mai mare foame ‎simțită vreodată și multiplic-o.
‎Într-o zi, Rob a intrat în baie.
‎M-a întrebat dacă vreau să fiu iubita lui.
‎Practic, voia sex.
‎Odată ce ai fost privată de mâncare,
‎de libertate
‎și de liberul arbitru,
‎doar speranța ‎că ai putea fi tratată mai bine
‎merită luată în considerare.
‎N-ai nimic de pierdut.
‎LONDRA
‎Orice om normal lasă urme.
‎Merge la doctor sau la dentist,
‎are o slujbă, venituri, conturi bancare.
‎Sarah nu avea nimic, ‎nimeni nu știa unde putea fi.
‎Nu lăsa urme.
‎În același timp, Kim Adams, ‎cetățean american,
‎plănuia să se căsătorească ‎cu Robert Freegard.
‎Brusc, a rupt legătura cu prietenii ei
‎și nimeni nu știa unde dispăruse.
‎Mi-am propus să încep ‎să înregistrez conversațiile telefonice
‎dintre Freegard, Kim și părinții ei.
‎La început, ‎Freegard nu răspundea apelurilor lor.
‎Dar apoi a răspuns.
‎Alo?
‎Bună, Robert!
‎Bună, John! Ce faci?
‎Foarte bine. Dar tu?
‎Tocmai m-am întors de la Londra, John.
‎Am încercat să rezolv niște lucruri.
‎Ceva în folosul guvernului Britanic, nu?
‎Da.
‎Robert Freegard le-a spus ‎că e agent de securitate la MI5
‎și că plănuia s-o ia pe Kim sub aripa lui
‎și s-o antreneze să fie și ea spion.
‎Kim era înscrisă la școala de spioni.
‎- E greu testul? ‎- Da, e foarte greu.
‎ISO 9002,
‎care e asemenea unui…
‎Mi-e greu să-ți explic, ‎dar e ca un control al calității.
‎E standardul britanic și totul depinde ‎de trecerea acestor examene.
‎Din păcate, Kim nu a trecut testul.
‎Kim nu a picat testul o dată, ‎ci de două ori.
‎Simt că…
‎i-am cerut lui Kim mai mult ‎decât poate duce.
‎Dacă l-a picat de două ori,
‎de unde știu că-l va trece a treia oară?
‎E momentul ‎în care Freegard aruncă momeala.
‎Acesta urmărea de la început.
‎E mare păcat că a picat testul.
‎Trebuie să plătim reexaminarea.
‎Suntem de-a dreptul…
‎scuză-mi limbajul, ‎dar suntem pe pulă cu asta.
‎Spune-mi cât va costa testul.
‎2.200 de lire sterline.
‎E o nebunie curată.
‎Minciunile lui Freegard sunt atât de…
‎ridicole,
‎încât sunt aproape credibile.
‎Am trecut pe acolo ‎ca să încerc să mai câștig timp,
‎deoarece, John, ‎nu mai am de unde să fac rost de bani.
‎Freegard pretinde că el plătește ‎mare parte din taxele școlii de spioni.
‎Am pus la bătaie 61.000 £. ‎Mai mult de atât nu s-a putut.
‎Ai dat 61.000 de lire?
‎- Lire sterline. ‎- Sterline.
‎Mai mult de atât nu am. ‎M-au golit de bani.
‎Face asta pentru a-i convinge pe părinții ‎lui Kim să-și plătească partea.
‎Aici i-am sfătuit eu pe părinții lui Kim
‎să nu-i dea bani.
‎Înțeleg. Încerc să fac rost de bani.
‎Așadar…
‎John, nu avem prea mult timp.
‎Dacă nu o înscriem la examen
‎până marți,
‎atunci nu putem…
‎Nu-l mai poate da.
‎Trebuie să înțelegi. Nici nu-ți cer
‎să plătești sau să ajuți.
‎Îți spun cu mâna pe inimă
‎că am vorbit cu banca
‎și că mi-am golit toate conturile.
‎Cu cei 61.000 de lire, am golit tot…
‎- Tot ce aveam. ‎- Da.
‎Nu uita un lucru.
‎Dacă vrei să ajuți, ‎un lucru de altfel onorabil,
‎nu uita că e timp până marți
‎să rezolvăm cu examenul.
‎Bine.
‎- E cam… ‎- Da, e din scurt.
‎Nu putem…
‎- Da. ‎- Nu poate intra fără să plătească.
‎Freegard a devenit tot mai disperat,
‎iar disperarea lui e exprimată prin Kim.
‎- La mulți ani de ziua mamei! ‎- Mulțumesc.
‎- Ce mai faci? ‎- Bine, tu?
‎- Am avut o săptămână urâtă. ‎- De ce?
‎- Am picat din nou examenul. ‎- Nu cred.
‎Lucrurile devin mai îngrijorătoare.
‎Kim suferă.
‎Robert e furios pe mine ‎din cauza examenului.
‎Unele lucruri nu se legau.
‎Unele remarci păreau…
‎citite.
‎Dacă pic din nou, ‎trebuie să plătim instructajul
‎și sunt mii de lire.
‎Apoi povestea se schimbă.
‎Avea nevoie de bani ‎pentru reparația mașinii.
‎I-a spus mamei ei ‎că mecanicul i-a luat pașaportul.
‎Nu poate face asta.
‎De ce n-ai chemat poliția?
‎Pentru că au legi de rahat în Franța.
‎Cumva trebuie să scot…
‎1.700 de dolari
‎să-mi primesc pașaportul.
‎Sună la Ambasada americană.
‎Nu vor face nimic.
‎Sigur că vor face. De aceea e acolo.
‎Sunt acolo să-i ajute americanii, ‎iar tu ai nevoie de ajutor.
‎Situația devenea ‎tot mai periculoasă pentru ea.
‎Din interceptări reieșea că Freegard ‎și Kim erau undeva în Europa.
‎Iar Sarah încă lipsea.
‎Trebuia găsită.
‎Freegard fusese dat în urmărire.
‎Dar, cumva, călătorea ‎din țară în țară nedetectat.
‎Se poate să fi avut documente false. ‎Habar nu aveam.
‎Monitorizam conturile bancare ‎și vedeam unde se cheltuiau banii.
‎În Germania, în Austria, ‎în Franța și în Marea Britanie.
‎Freegard și Kim călătoreau dintr-un oraș ‎în altul, dintr-o țară în alta.
‎Rămâneau doar câte o noapte.
‎Era evident ‎că Freegard voia să o țină în mișcare
‎ca poliția să nu-i ajungă din urmă.
‎Nu scotea bani din cont ‎în orașul în care înnoptau.
‎Foloseau nume false.
‎Nu se cazau cu numele lor reale.
‎Nu i-am găsit pe Kim și Freegard, ‎așa că era timpul să-i ademenim.
‎Am plănuit o întâlnire față în față,
‎cu promisiunea a 10.000 de dolari.
‎Era o capcană.
‎Mama lui Kim, Ann, ‎urma să meargă la Londra
‎și să se vadă cu Freegard și Kim ‎la aeroport.
‎Planul era să-l arestăm pe Freegard ‎și s-o salvăm pe Kim.
‎Aveam s-o găsim pe Sarah ‎odată cu capturarea lui Freegard.
‎Și cine știe câte alte victime.
‎Rechinul a mușcat momeala și au acceptat ‎să se întoarcă la Londra.
‎Bine, e foarte…
‎bine, deoarece, și ai să râzi…
‎Să începem cu începutul. ‎Când te văd, pot să te îmbrățișez?
‎A fost traumatizant de când te-am văzut ‎ultima oară și chiar aș…
‎Aș vrea să te îmbrățișez.
‎Cred că fac față.
‎„Pot să te îmbrățișez?”
‎Mă trec fiorii.
‎În acel moment, ‎Freegard face o mișcare neașteptată.
‎- N-am mai fost la Heathrow, deci… ‎- Da.
‎Cu cine mă voi întâlni și unde?
‎Poate că va merge Kim,
‎poate că voi merge eu,
‎poate un prieten comun, dar…
‎Un prieten comun?
‎Cineva care să ne ia…
‎În cazul în care eu sau Kim ‎nu vom reuși să ajungem.
‎Dar…
‎E vorba de terminalul 3 sau 4 ‎de pe Heathrow?
‎Poftim?
‎A fost alarmant.
‎Dacă apare cumva un prieten comun, ‎unde e Kim?
‎E în siguranță?
‎Dar în acel moment, ‎ne angajaserăm să îndeplinim planul,
‎așa că am mers mai departe.
‎23 MAI 2003
‎Mama lui Kim a zburat la Londra.
‎În mod evident, avea emoții.
‎Dar eram foarte încrezători că va reuși.
‎În ziua operațiunii, aveam două echipe.
‎Eram într-o unitate de patrulare ‎cu șeful echipei de supraveghere.
‎Eram într-o mașină. ‎Ascultam totul prin stație.
‎Poliția Metropolitană venise ‎cu 12 polițiști
‎care o urmăreau pe mama lui Kim ‎prin terminal.
‎Erau polițiști și în mașini.
‎Alți 12 în civil.
‎Supravegheau Starbucks-ul unde Freegard ‎trebuia să se întâlnească cu mama lui Kim.
‎SOSIRI
‎Planul era ca mama lui Kim ‎să ajungă la Sosiri,
‎iar Kim și Freegard să o întâmpine.
‎În acel moment, echipa ar fi intervenit,
‎l-ar fi arestat pe Freegard ‎și ar fi recuperat-o pe Kim.
‎Dar planul s-a cam…
‎complicat.
‎BAGAJE
‎Mama lui Kim așteptase ‎în zona pentru bagaje.
‎Am auzit prin stație ‎că Ann trece prin terminal
‎alături de alți pasageri ‎care sosiseră din Phoenix.
‎Agenții de poliție erau la Starbucks, ‎încercând să-l identifice pe Freegard.
‎Poate se ascundea,
‎încercând să-și dea seama ‎dacă Ann era însoțită de poliție.
‎Toți ceilalți pasageri sosiți cu acel zbor ‎treceau prin sala de Sosiri.
‎Nu-l văzusem pe Freegard și trebuia ‎să decid dacă s-o trimit sau nu.
‎Și am trimis-o.
‎Toți erau pe poziții și pregătiți.
‎Trebuia să începem.
‎Ann se apropie tot mai mult de Starbucks.
‎Nici urmă Freegard.
‎Ne făceam griji că nu va veni.
‎Un agent din echipa de supraveghere ‎ne-a transmis
‎că era un tip ‎care se purta ciudat la Sosiri.
‎Se uita ‎la reflexiile din vitrinele magazinelor.
‎Se simțea vulnerabil.
‎Tipul cu comportament ciudat era Freegard.
‎Îl vedem pe Freegard, ‎dar pe Kim nu o vedem alături de el.
‎Unde e Kim?
‎Mama lui Kim se întâlnește cu Freegard.
‎Pe neașteptate,
‎mama lui Kim decide să se retragă.
‎Nu făcea parte din scenariu.
‎A pornit spre toaletă.
‎I s-a făcut teamă?
‎Nu știam nimic.
‎Mama lui Kim m-a sunat din toaletă.
‎Era foarte agitată.
‎Nu făcea ce fusese instruită să facă.
‎Situația era prea apăsătoare pentru ea.
‎Freegard îi spusese că în parcare era Kim,
‎o aștepta la etajul superior, în mașină.
‎Nu știam dacă e adevărat, ‎dar totul era plănuit de luni întregi,
‎iar mama lui Kim nu respecta scenariul.
‎Cu cât mama lui Kim ‎stătea mai mult ascunsă,
‎cu atât el putea deveni mai suspicios.
‎Putea fugi.
‎Am calmat-o ‎și i-am spus să plece cu Freegard.
‎Mama lui Kim iese până la urmă din baie ‎și i se alătură lui Freegard.
‎Au părăsit terminalul ‎și s-au îndreptat spre parcare.
‎Dar tot nu eram siguri ‎dacă era și Kim acolo.
‎Am mutat echipa de arestare în parcare.
‎Rămâneți pe poziții!
‎Echipa de supraveghere a văzut o femeie ‎așteptând într-o mașină.
‎L-am auzit pe Bob țipând în stație.
‎Dați-i drumul!
‎Freegard a fost arestat.
‎Iar Kim a fost ajutată ‎să coboare din mașină de un alt ofițer.
‎Era prima dată când o vedeam ‎pe Kim Adams în toate acele săptămâni
‎și părea supărată.
‎Părea confuză.
‎Nici nu cred că știa cine suntem. ‎Dar a văzut-o pe mama ei.
‎În timp ce Freegard ‎era escortat de poliție,
‎s-a întors către Kim ‎să-i spună: „Te iubesc.”
‎După luni de investigații și planuri, ‎era în custodia noastră.
‎POLIȚIA METROPOLITANĂ
‎SECȚIA DE POLIȚIE
‎M-am pregătit zile la rând ‎pentru interogatoriu.
‎Cunoșteam toate dovezile împotriva lui.
‎Pentru ce agenție guvernamentală lucrezi?
‎Nu comentez.
‎Kimberly Adams le-a spus părinților ei
‎că urma școala de spioni.
‎Ce e școala de spioni?
‎Nu comentez.
‎De ce a picat examenele de spionaj?
‎Nu comentez.
‎Nu pentru asta i-ai cerut ‎dlui Adams 60.000. Dolari sau lire?
‎Nu comentez.
‎Freegard s-a gândit că va fi eliberat ‎dacă nu va da niciun răspuns.
‎RĂPIRE/SECHESTRARE
‎Întrebările adresate mie azi sunt o farsă,
‎niște mizerii, o mizerie absolută.
‎Chiar credeați
‎că la 21 de ani și jumătate
‎aș fi putut să fac toate lucrurile ‎de care mă acuzați?
‎L-au întrebat ce s-a întâmplat ‎cu Sarah Smith, care lipsea de zece ani?
‎A refuzat să ne spună unde era Sarah.
‎La percheziția de la secție, ‎s-a găsit asupra lui o bucată de hârtie
‎cu un număr de telefon cu numele de Ronnie
‎și un set de chei de la hotelul Buffalo ‎din Alpii Francezi.
‎Mi-a atras atenția ‎deoarece știam că au existat apeluri
‎date de acolo și interceptate de FBI.
‎Porniserăm spre Alpii Francezi.
‎Camera era plină.
‎Pantofi bărbătești de marcă, ‎ceasuri scumpe.
‎Au găsit și o valiză încuiată.
‎În acea valiză,
‎Scotland Yard a găsit pașapoarte, ‎scrisori,
‎carduri de credit, permise de conducere ‎aparținând altor femei.
‎Era o comoară de dovezi.
‎Instinctul ne spunea ‎că existau și alte femei în acea situație,
‎femei care aveau nevoie să fie salvate.
‎Printre hârtii ‎erau și actele Renatei Kister.
‎RENATA KISTER ‎STRADA WALTER TULL, LONDRA
‎Am făcut legăturile
‎și ne-am dat seama ‎că Renata era de fapt Ronnie…
‎cea cu numărul de telefon.
‎Într-o zi, m-au sunat de la Scotland Yard.
‎Bob m-a întrebat ‎dacă știu un bărbat pe nume Rob Freegard.
‎POVESTEA CU MI5
‎A început să-mi galopeze inima. ‎Robert mă instruise
‎să neg orice legătură cu el.
‎Am încercat s-o convingem ‎să vină să vorbească cu noi,
‎dar era foarte reticentă.
‎M-au întrebat cum îmi explic ‎că actele mele și pașaportul sunt la ei.
‎Până la urmă, a venit.
‎Le-am explicat la secție ‎că l-am cunoscut pe Robert Freegard
‎în anul 2000 la o reprezentanță auto.
‎M-a convins să cumpăr o mașină nouă.
‎Robert mi-a spus că era spion.
‎CARD DE CREDIT
‎În trei ani, ‎i-am dat în jur de 20.000 de lire,
‎pe care a promis că mi-i returnează, ‎dar n-a mai făcut-o și a dispărut.
‎Rob m-a sunat într-o zi
‎și mi-a spus că are o prietenă
‎care are nevoie de un loc sigur.
‎A reușit să mă convingă ‎că îmi va fi de mare ajutor.
‎Am acceptat ‎să vină și să locuiască la mine.
‎Renata ne-a spus ‎că Freegard i-a adus o femeie în casă
‎și că acum era femeia ei de serviciu.
‎Spunea că se numește Carrie.
‎Când a venit Carrie, ‎nu știam nimic despre ea.
‎Nu avea act de identitate.
‎Mă evita de fiecare dată ‎când mă vedea cu aparatul foto în mână.
‎Era ciudat.
‎Dar am reușit să-i fac o poză.
‎Când Renata ne-a arătat ‎fotografia cu Carrie,
‎chipul femeii nu era foarte clar.
‎Însă culoarea, înălțimea, vârsta
‎aduceau cu ale lui Sarah.
‎Dar nu eram 100% siguri.
‎SARAH SMITH ‎DISPĂRUTĂ DE ZECE ANI
‎Nu renunți niciodată.
‎Aștepți și speri să ai o pistă,
‎dar nu renunți.
‎Trebuia să vorbim cu Carrie.
‎Am suspectat că nu va răspunde la ușă, ‎așa că am rugat-o pe Renata să o sune.
‎Și am spus: ‎„Bună, Carrie. M-am închis afară.
‎Poți să deschizi ușa și să-mi dai cheile?”
‎Inima îmi bătea nebunește.
‎E foarte stresant să minți pe cineva. ‎Presiunea era foarte mare.
‎Orice s-ar întâmpla, ‎trebuie să fiu pregătit.
‎Nu știam dacă o trimit la închisoare ‎sau îi salvez viața.
‎Nu știam ce avea să se întâmple ‎în următoarele secunde.
‎Am hotărât să spun doar: „Bună, Sarah!”
‎Nu mai fusesem Sarah de mulți ani.
‎Am purtat multe alte nume, dar nu Sarah.
‎Eram programată să mă scuz ‎și să plec de acolo.
‎Am rămas pe loc doar datorită Renatei.
‎Am copleșit-o cu informații ‎despre cum totul a fost o minciună,
‎că el nu a fost niciodată spion ‎și că nimic din spusele lui n-a fost real.
‎Și că o luam cu mine.
‎Foarte multe informații.
‎Întreaga mea lume se întorsese ‎cu susul în jos.
‎Am irosit totul pe nimic.
‎Poți dovedi că lucrezi pentru MI5?
‎Trebuia să urmăm instrucțiunile.
‎Doar în momentul ‎în care am ajuns la secția de poliție
‎și mi-au povestit ce a făcut Rob
‎și mi-au arătat câți oameni ‎au fost implicați
‎am început să-i cred.
‎Mi-am dat seama că am renunțat la carieră,
‎la familie și la prieteni fără motiv.
‎Nu există cuvinte care să descrie
‎cât de complet anihilat te simți.
‎Mi-au sunat familia.
‎Mă temeam că nu mă vor vrea ‎sau că nu mă vor ierta.
‎Ceea ce le făcusem era…
‎inacceptabil și impardonabil.
‎Iar ei au fost fericiți.
‎Fratele meu a venit ‎să mă ia de la secție.
‎Nu-mi venea să cred ‎că a venit și că încă mă voiau.
‎Când a intrat,
‎arăta groaznic.
‎Toată…
‎încrederea de sine ‎îi fusese complet furată.
‎Avea un singur rând de haine.
‎Avea o pungă
‎cu o coajă de pâine mucegăită…
‎și cam atât.
‎După ce le făcusem, încă mă voiau înapoi.
‎Dar nu poți fi furios, ‎face parte din familia ta.
‎E sânge din sângele tău!
‎Și a fost…
‎o ușurare că, după zece ani…
‎am reușit.
‎BOALĂ ÎN STADIU TERMINAL
‎Investigațiile ulterioare au arătat ‎că Freegard avusese multe alte victime.
‎Pe Elizabeth Richardson a înfometat-o ‎și a făcut-o să trăiască pe străzi.
‎Leslie Gardener a petrecut șase ani cu el
‎și a golit-o de bani.
‎S-au găsit și actele unei brazilience ‎la hotelul Buffalo,
‎femeie pe care nu am găsit-o.
‎Maria Hendy. Au fost împreună nouă ani.
‎Au avut doi copii împreună.
‎Era abuziv și violent față de ea.
‎O lovea. A pocnit-o atât de tare, ‎încât i-a zburat dinții.
‎E posibil să fi fost și alte femei ‎despre care să nu fi aflat noi.
‎ÎN IUNIE 2005, ‎ROBERT FREEGARD E JUDECAT
‎PENTRU RĂPIRE, FURT ȘI ÎNȘELĂCIUNE
‎Freegard neagă acuzațiile de răpire, ‎agresiune și furt.
‎Presupusele lui victime vor depune ‎mărturie în următoarele săptămâni.
‎Îmi era teamă să depun mărturie,
‎dar voiam să mă asigur ‎că nu va mai face acest lucru.
‎TRIBUNALUL COROANEI
‎După întrebările puse de apărare
‎era clar că încerca să dea vina pe mine.
‎A știut mereu să distorsioneze adevărul.
‎Ne țineam de mână ‎când am ascultat verdictul.
‎Un escroc care s-a dat drept spion MI5
‎ca să fure aproape un milion de lire ‎de la victimele lui e închis pe viață.
‎Judecătorul a spus ‎că Robert Hendy-Freegard, de 34 de ani,
‎și-a folosit farmecul diabolic să-și ducă ‎victimele la disperare profundă.
‎PE 6 SEPTEMBRIE 2005,
‎ROBERT FREEGARD E CONDAMNAT ‎LA ÎNCHISOARE PE VIAȚĂ
‎Pe toți ne unea bucuria ‎că sistemul juridic a funcționat.
‎Ne-am dus să bem împreună ‎și am sărbătorit că fusese închis.
‎Mi-a distrus viața ‎și a distrus-o și multor altor oameni,
‎iar acum a primit ceea ce merită.
‎Am hotărât că nu asta ‎îmi va determina tot restul vieții
‎și felul de a fi.
‎Iar familia mea n-a plătit ‎aproape jumătate de milion de lire
‎ca eu să duc o viață mizerabilă.
‎Dându-se drept spion, ‎are putere și control asupra oamenilor.
‎Nu era spion. ‎Era un simplu individ trist și crud.
‎Dar cazul a ajuns la Curtea de Apel.
‎ÎN APRILIE 2007, FREEGARD FACE APEL
‎Avocații lui i-au spus Lordului judecător
‎că victimele lui ‎nu au fost răpite vreodată
‎și că erau libere să plece.
‎Curtea de Apel a spus ‎că, pentru a fi răpire prin fraudă,
‎trebuia să existe o încarcerare ilegală.
‎Lui Robert Hendy-Freegard i s-au anulat ‎condamnările pentru răpire.
‎Și condamnarea pe viață a fost anulată.
‎Deoarece Freegard le-a încarcerat psihic, ‎nu fizic,
‎verdictul s-a anulat.
‎ÎN MAI 2009, FREEGARD ‎A FOST ELIBERAT DIN ÎNCHISOARE
‎A fost eliberat în baza ‎unei chichițe legale,
‎ceea ce e o parodie ‎a sistemului de justiție.
‎E absurd ca un om atât de vinovat
‎să poată fi eliberat în societate.
‎Și-a învățat lecția?
‎Freegard nu gândea unidimensional.
‎A folosit controlul coercitiv ‎asupra victimelor.
‎E psihopat.
‎Cunoaște un singur mod de viață.
‎Prin minciună, înșelăciune,
‎abuzarea și șantajarea celor din jur.
‎Mă temeam că va mai face asta.
‎Mama e tot cu Robert.
‎Poliția a interogat-o pe mama ‎și le-a spus că știe exact cine e el.
‎Poate e fericită, ‎dar prietenii mamei mele mi-au scris.
‎Vor să știe dacă e teafără.
‎Unul dintre prieteni ‎era foarte îngrijorat.
‎A spus că a luat legătura cu ea ‎și că mama a început să-i ceară bani.
‎Într-un mod aproape disperat.
‎Prietenul i-a răspuns că nu-i va da bani.
‎Dar că ar ajuta-o și că ar merge după ea ‎dacă ar avea probleme de vreun fel.
‎Mama a întrerupt legătura cu el.
‎Nu știu ce să fac.
‎N-am vrut decât ca mama să fie fericită ‎și în siguranță.
‎SEPTEMBRIE 2020
‎Poate că sunt fostul soț, ‎dar nu sunt fostul tată al copiilor.
‎Eu îmi văd copiii fără mamă.
‎Dacă nici eu nu lupt pentru Sandra, ‎cine o face?
‎Nu are frați sau surori. ‎Mama și tatăl ei au murit, din păcate.
‎Cred că e responsabilitatea mea.
‎Bună! Poate mă puteți ajuta. ‎Mă numesc Mark Clifton,
‎iar fosta mea soție a dispărut ‎de câțiva ani
‎împreună cu un escroc foarte periculos.
‎Îmi fac griji pentru ea, mai ales ‎că acum știu cine e el și de ce e capabil.
‎Presupun că în nordul Angliei, ‎dar nu știu mai mult de atât.
‎Am luat legătura ‎cu o agenție de detectivi.
‎Au reușit ‎să ia urma telefonului mobil
‎de pe care erau sunați copiii ‎o dată sau de două ori pe an.
‎A fost găsit de două ori conectat ‎la o companie de telefonie franceză.
‎Cred cu tărie că Sandra și Freegard ‎au stat o vreme în Franța,
‎dar nu știu în ce regiune a ei.
‎Am făcut și eu câteva săpături.
‎Mă uit acum la niște fotografii ‎cu Freegard prezentând câini beagle.
‎Cred că Freegard e implicat în cumpărarea ‎și vânzarea câinilor cu pedigree.
‎E o comunitate mică ‎și toți se cunosc între ei.
‎Am luat legătura cu o persoană ‎foarte îngrijorată pentru Sandra
‎și care are informații actuale.
‎Persoana asta nu vrea să fie filmată…
‎dar e deschisă la a ne vedea, ‎lucru foarte curajos din partea ei.
‎Bună, sunt Mark.
‎Bună. Intră.
‎Mulțumesc.
‎- Ia loc. ‎- Mulțumesc.
‎Cum l-ai cunoscut pe acest bărbat?
‎Aveam o reclamă cu cățeluși pe internet
‎și am primit un mesaj de la el.
‎S-a prezentat drept David Clifton.
‎Mi-a spus ‎că nu am câini beagle de calitate,
‎dar că m-ar putea ajuta ‎să le îmbunătățesc calitatea.
‎Mi se pare jignitor ‎că-mi folosește numele.
‎- Cred că are multe nume. ‎- Da!
‎Urma să colaborez cu el.
‎Nu aveam dreptul ‎să iau legătura cu vânzătorii.
‎Ducea și aduce câini din Franța.
‎Scuză-mă. Din Franța?
‎Sunt destul de sigură de asta.
‎Scuze. Treaba cu Franța ‎m-a dat puțin peste cap.
‎E o listă cu toate tranzacțiile ‎pe care le-am făcut către el.
‎Îi transferam bani în contul
‎Sandrei Clifton.
‎237 de lire pentru o factură la veterinar.
‎323 de lire tot pentru veterinar.
‎478 de lire pentru un câine ‎achiziționat de la el.
‎Sandra Clifton, 1.000 de lire.
‎Sandra, 750 de lire. ‎Sandra, 800 de lire pentru un beagle.
‎Sandra Clifton, 2.345 de lire.
‎Dar comunicam cu Sandra ‎doar prin mesaje sau e-mail.
‎N-am vorbit niciodată cu ea.
‎Pare destul de suspect.
‎Ați văzut vreo factură ‎pentru consult veterinar?
‎Nu. Le-am cerut, dar nu le primeam.
‎Spre final, cerea mereu bani,
‎dar ajunsesem să nu mai am bani de dat
‎fără dovada că banii au fost cheltuiți.
‎Am sunat apoi unui prieten.
‎Mi-a spus să îl caut pe Google.
‎L-am căutat ‎și am dat de Robert Hendy-Freegard.
‎Nu mi-a venit să cred.
‎- Am mers la poliție. ‎- V-au luat în serios?
‎Nu atât de serios cum aș fi vrut.
‎Următoarea dată ‎când am vorbit cu Robert Freegard,
‎a spus că Sandra ‎avea o poziție bună în poliție,
‎așa că ar ști exact ce vorbeam cu poliția.
‎După liceu, ‎Sandra a fost cameristă într-un hotel
‎până când a convins-o să-l însoțească.
‎N-a lucrat în poliție.
‎Sunt doar minciuni.
‎Am început ‎să înregistrez conversațiile cu el.
‎Spuneai că nu ai vorbit cu poliția, ‎dar ai făcut-o.
‎N-am vorbit cu poliția.
‎Nu știu.
‎În dosarul tău scrie ‎că ai vorbit cu poliția săptămâna trecută.
‎Vrei să spui că n-ai făcut nicio plângere ‎împotriva noastră?
‎Nu.
‎Trebuie să ies puțin.
‎La dracu'!
‎N-am mai auzit vocea asta ‎de șase sau șapte ani.
‎Sunt amintiri foarte neplăcute.
‎Și durere.
‎Nu știu nimic despre Sandra ‎în afară de ce mi s-a spus.
‎Că a dispărut și că familia ei ‎n-a mai văzut-o de șase ani.
‎Nu-mi pot imagina ‎cum e să nu-ți dorești să-ți vezi copiii.
‎Trebuie să fie ceva oribil…
‎ca să te împiedice să vii acasă.
‎Mama e tot cu Robert.
‎Trebuie să cunosc niște oameni ‎cărora le-a făcut același lucru.
‎Ne va ajuta să ne dăm seama ‎cum să procedăm.
‎Poate știu ceva ‎care ne poate ajuta pe noi și pe mama.
‎Cât a durat să înțelegi ce s-a întâmplat?
‎Sincer,
‎mi-a luat foarte mult.
‎Și încă mă bântuie uneori.
‎- E foarte convingător. ‎- Da.
‎Și nu contează cine ești. ‎O poate face oricui.
‎Și asta e partea cea ‎mai grea pentru noi.
‎- Deși am înțeles despre ce e vorba… ‎- Trebuie să vă împăcați.
‎Știm ce s-a întâmplat la acea vreme
‎și ne tot spuneau că ei ne-au făcut-o, ‎însă el era capul răutăților.
‎- Doar el. ‎- Da.
‎Încercați să găsiți o cale ‎să nu dați vina pe mama voastră.
‎Da.
‎Aș fi putut să plec, dar nu puteam.
‎Și ea ar putea să plece, dar nu poate.
‎Da.
‎Sunt sigură că nu are libertate.
‎Nu aveam pașaport, permis de conducere.
‎N-ai cum să obții un cont bancar.
‎Dacă mama voastră e în străinătate, ‎s-ar putea să nici nu aibă
‎pașaportul la ea.
‎Când îți dai seama ‎că ai trăit într-o minciună…
‎Mama voastră va avea nevoie de sprijin.
‎Ambii ei părinți au murit,
‎așa că nu prea mai are familie
‎la care să se întoarcă.
‎Da.
‎Da, dar vă are pe voi.
‎Marea mea temere ‎era să nu pățească părinții mei ceva
‎cât timp eram plecată ‎și să nu am ocazia să le spun…
‎Da.
‎- …adevărul despre cele petrecute. ‎- Da.
‎Mi-e greu să-mi amintesc…
‎că bunicul meu a murit strângând ‎între degete un porcușor de argint
‎pe care-și dorea să i-l dea mamei. ‎I-am spus că i-l dau eu,
‎dar n-a vrut să-i dea drumul.
‎Ultima dată când l-am văzut…
‎a murit dorindu-și să-și vadă fiica.
‎Dacă situația ei seamănă cu a celorlalte,
‎sigur a fost convinsă că nu poate pleca.
‎Din păcate, e un joc al așteptării.
‎Tot ce fac sau spun îl va ajuta pe el.
‎Trebuie doar să așteptăm ‎să meargă ceva prost…
‎Sau să facă el o greșeală.
‎Nu e doar un joc al așteptării, ‎pentru că veți aștepta o veșnicie.
‎E ceva foarte în neregulă aici.
‎Nu renunțați la ea niciodată.
‎Doamne!
‎După moartea bunicilor mei,
‎mama a moștenit o casă de 300.000 de lire.
‎Planul meu era să rămână ‎în custodia mea și a surorii mele,
‎fiindcă mă temeam ‎că Freegard va pune mâna pe ea.
‎Dar, la câteva luni de când mă ocupam ‎de proprietate, m-a dus la tribunal.
‎TRIBUNALUL LEEDS
‎Din cauza pandemiei,
‎toate audierile au avut loc online.
‎Era trist că, după șapte ani, ‎doar așa am putut s-o văd.
‎Pe întreg parcursul procesului, ‎mama a crezut sincer că îi fur banii.
‎Eu încercam doar să-i păstrez pentru ea.
‎Cazul nu a fost simplu.
‎Judecătorul, ‎deși părea a fi de partea mea,
‎a trebuit să decidă, forțat de lege, ‎în favoarea mamei.
‎Jake, să zicem ‎că Freegard și-a ispășit pedeapsa
‎și că mama ta e fericită.
‎E posibil să fie așa?
‎David, în trecut,
‎a ales o persoană, ‎i-a îndepărtat pe ceilalți din jurul ei,
‎apoi i-a controlat fiecare mișcare.
‎Dacă David nu și-a dorit ‎decât să-și trăiască viața,
‎de ce a făcut exact același lucru din nou?
‎Nu știu ce ar trebui să fac.
‎Știu doar că…
‎trebuie să povestim ce am pățit,
‎iar a împărtăși ce au trăit ‎Sarah și celelalte victime
‎e important, fiindcă oamenii ‎trebuie să afle cine e el.
‎Lucrurile trebuie să înceteze.
‎Robert David Hendy-Freegard,
‎David Clifton,
‎orice nume ar purta,
‎acest om trebuie să devină cunoscut ‎pentru răul făcut.
‎Nu-mi pasă cât va dura.
‎Nu vom renunța niciodată!
‎PETER SMITH CONTINUĂ ‎SĂ LUCREZE LA FERMA SA.
‎NU PLĂNUIEȘTE SĂ SE PENSIONEZE.
‎SARAH SMITH E CĂSĂTORITĂ, FERICITĂ
‎ȘI FOARTE IMPLICATĂ ÎN FERMA FAMILIEI.
‎JOHN ATKINSON A ÎNCEPUT ‎SĂ PREDEA ENGLEZA ÎN STRĂINĂTATE
‎ȘI E VOCALISTUL UNEI TRUPE.
‎SOPHIE ȘI JAKE ÎNCĂ SPERĂ
‎SĂ REIA LEGĂTURA CU MAMA LOR.
‎ÎNAINTE CU CÂTEVA ZILE ‎DE LANSAREA ACESTEI SERII,
‎A SOSIT UN E-MAIL ‎SEMNAT DE SANDRA CLIFTON.
‎PRETINDE CĂ MARE PARTE ‎DIN POVESTEA FAMILIEI CLIFTON E FALSĂ,
‎CĂ EA N-AR FI DISPĂRUT ‎ȘI CĂ PUTEAU LUA ORICÂND LEGĂTURA CU EA.
‎LE TRANSMITE ȘI CĂ AR TREBUI SĂ ACCEPTE ‎DRAGOSTEA EI PENTRU FREEGARD.
‎Subtitrarea: Linda Pricăjan