BEDRAGARE
EN DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
Allt som hade varit så förvirrande föll helt plötsligt på plats.
Han heter Robert Freegard och han är en dömd bedragare.
Mamma levde tillsammans med en bedragare som styrde över våra liv.
När jag fick veta vem David Hendy var gick jag till polisen.
Jag berättade att min före detta fru har träffat en bedragare.
Det var inte så att de inte lyssnade på mig,
men de var tyvärr inte intresserade av fallet.
Vi vet inte var hon är. Vi har inte sett henne på många år.
JAG ÄR OROLIG FÖR SANDRA
Jag försökte gång på gång.
VAD GÄLLER ROBERT FREEGARD
Till slut gick polisen med på att utreda Sandras försvinnande.
FYRA ÅR EFTER ATT SANDRA CLIFTON TRÄFFADE DAVID HENDY
År 2015 hittade de Sandra, som var med Freegard,
och stämde möte med henne för att diskutera saker.
Jag kände mig lättad.
Polisen har hittat henne.
Polisen sa till mamma:
"Du ska veta att personen du är med är en dömd bedragare."
SPION OCH BEDRAGARE
OFFER BERÄTTAR OM BEDRAGARE
De frågade om hon visste vem han var.
Hon svarade: "ja".
I nästan ett år har min dotter Sarah varit försvunnen.
Jag var orolig och försökte få tag på Sarah.
Jag ville få tag på information.
Jag kunde inte bevisa att något brott hade begåtts.
Men jag tror att hon på något vis kontrolleras av en annan.
PÅ FLYKT SEDAN 10 MÅNADER TILLBAKA
Jag var på flykt från IRA, och bodde på olika gömställen.
Rob sa att han arbetade för MI5 och att man måste följa reglerna,
vad man än anser.
Jag ringde Johns föräldrar.
John hade berättat m IRA och varför de behövde fly.
De måste betala för deras beskydd.
Okej. Nu är vi illa ute.
Nu förstår jag till slut vad det är som pågår.
NUVARANDE SALDO
Han vill ha pengar.
Men jag väntade mig inte det som hände.
Rob sa till mig att hans chefer hade satt undan ett visst belopp åt mig,
för att ge mig en ny identitet och ett nytt liv.
Jag hade ett arv på över 200 000 pund.
Robs chefer sa att jag skulle ta ut pengarna.
För att göra det behövde jag legitimation, och mitt pass var där hemma.
Han sa: "Du har så här många minuter på dig att ta dig in och ut."
Jag visste att mina föräldrar var borta, men sekreteraren var där.
Jag var jättenervös.
Att gå hem till sina föräldrar och bete sig som en tjuv är inte bra.
Jag kom in i rummet där kassaskåpet står.
Jag öppnade det.
Jag hade hennes pass, och det tänkte jag absolut inte ge henne.
Jag hade nog någon misstanke om det, och därför hade vi två kassaskåp.
Det ena var under golvet.
Det såg hon aldrig.
Rob var jättearg.
Sarah kom ut gråtande.
Rob sa: "Se du hur dåligt Sarah mår? Den där jäveln förstör fan allting.
Ring och be honom dra åt helvete."
"Din jävla kuksugare, du förstör fan allting."
"Varför gör du inte bara som Sarah säger?"
Stämningen var så laddad. Det var som om hela rummet skakade.
Jag sa till John: "Freegard är en bluff."
Han trodde mig inte och hotade att ta livet av mig.
Jag vet inte hur många timmar jag satt i samtal med polisen.
TRÄFFADE POLISEN
Jag kan inte bevisa det, men jag måste hitta något som sa att hon blev tvingad.
Jag anlitade en privatdetektiv
för att se om han kunde hitta mer information än jag hade.
DIN HJÄLP ATT HITTA VÅR DOTTER
BARA ÖVERVAKNING
Det var verkligen inte lätt, för Sarah gick inte att hitta.
PÅ FLYKT SEDAN FEM ÅR TILLBAKA
Jag hade ingen kontakt med mina föräldrar på närmare fyra år.
Gruppen fanns inte längre.
De sa att Robs chefer skulle dela på oss.
Rob sa helt enkelt:
"Du har inget val. Det här är det enda alternativet."
Han berättade ingenting om John och Maria.
Jag fick inte kontakta dem.
Det var som att vara på en ö och inte ha kontakt med någon annan.
Han kontrollerade allt i mitt liv.
Vart jag gick, vad jag gjorde, hur jag klädde mig, allt.
Alla pengar jag tjänade gick till Rob som betalning för vittnesskyddet.
Rob sa att det inte räckte.
Jag behövde få tag på arvet också.
Livet är evigt.
När Sarah kontaktar oss finns hopp. För det första vet vi att hon lever.
Jag tvingades att begära pengarna.
Jag sa åt Sarah att inte lita på Freegard.
Lämna honom.
Rob lade på telefonluren. Klick.
Han sa åt mig att ringa igen och igen.
När vi frågade varför hon inte kom hem sa hon att hon inte kunde det.
Hon måste bara ha pengarna.
"Jag behöver pengarna." Pengarna, pengarna.
Hon ringde dag och natt.
Det pågick i veckor.
Även om man inte svarar i telefonen så ringer den ändå.
Det ringer, sen slutar det. Sen ringer det igen.
Det är som en hammare som slår och slår på en.
Tyvärr hade vårt företag problem.
Vi hade skulder i miljonbelopp.
Pappa sa att de hade fått säga till all personal att de inte kunde vara kvar.
Vi visste att han inte skulle sluta.
Jill hade det…väldigt svårt.
Eftersom hon var mamma, blev hon väldigt påverkad av det.
Om de fick tag på Jill fortsatte de hamra.
Bang, bang, bang.
Det var det.
Jill bestämde sig för att betala.
Jag hade aldrig gett dem pengarna om jag hade något annat alternativ.
Men Jill blev övertygad och var orolig…
Hon blev sjuk…
Det måste komma först. Det var det viktigaste.
DENNA SUMMA TILLHÖR ENDAST SARAH
Jag tänkte: "Jag skiter i vad som händer nu."
"Jag ska leva mitt liv."
Det var slutet.
Mina föräldrar betalade.
Sen sa de: "Du ska nog inte ringa oss mer."
Jag trodde verkligen att det var slutet. Att jag aldrig skulle tala med dem igen.
När polisen hittade Sandra sa de: "Vet du vad Robert Freegard har gjort?"
Det visste hon, sa hon.
De sa till Sandra: "Om du vill kan vi sätta dig i skyddshäkte nu."
Då sa hon: "Det vill jag inte. Jag vill vara med David."
En vuxen människa sa att hon ville, så polisen kunde inte tvinga henne.
Polisen kunde inte göra mer.
Hur kunde man veta det här om någon och ändå vilja vara med den personen?
Mamma var ensambarn.
Hon stod nära sina föräldrar.
Mormor och morfar dog tyvärr, och mamma kom inte på begravningarna.
Det var väldigt olikt henne.
Men jag visste nog att hon inte skulle komma.
Jag har inte sett mamma på sju år.
Vi har haft kontakt, oftast via skyddat nummer.
Om jag ringer svarar de inte.
Vad jag tror är att samtalen har varit efter manus.
Det känns som att tala med en robot.
Jag vet fortfarande inte var hon är.
Jag menar…
Hon har aldrig berättat var hon bor.
Vad är det?
Mamma är en kärleksfull kvinna,
och det verkar vara någon som kontrollerar henne.
Jag tror att det är Freegard som ligger bakom allt.
NYA SCOTLAND YARD
KRIMINALINSPEKTÖR, SCOTLAND YARD
Jag heter Bob Brandon. Jag arbetade som polis i London 30 år.
Framför allt jobbade jag på Scotland Yards bedrägerirotel.
En kvinna ringde polisen i Hammersmith för att anmäla sin ex-fästman Robert Freegard.
Han hade lurat av henne i runda slängar 30 000 pund.
Det kändes rimligt att ringa upp Freegard och be honom att komma in på förhör.
Han kom aldrig, och efter det användes aldrig det SIM-kortet igen.
Freegard försvann plötsligt.
Den enda ledtråden vi hade var att offret träffade Freegard
hos en bilhandlare i västra London.
När polisen kom för att tala med mig
berättade jag att Robert Freegard var en av de bästa bilförsäljare jag har mött.
Han kunde sälja.
MÅNADENS SÄLJARE
Han var lång och stilig. Han såg framgångsrik ut.
Jag tänkte att jag skulle vilja se ut som honom.
Han var en charmör.
Han fick sparken från bilhandlaren för att han stötte på kvinnliga kunder.
Han slutade aldrig.
Berättelsen som bilhandlaren berättade för polisen var otrolig.
En dag sa han: "Jag ska berätta en sak. Jag jobbar för MI5."
"Jag är agent på MI5."
Han sa att han arbetade under täckmantel som bilförsäljare.
I verkliga livet är han en hemlig agent som förföljer misstänkta från IRA.
Jag reagerade med: "Är det sant?"
Men han var alltid hemlighetsfull angående vem han talade med i telefon.
Han bytte SIM-kort. Varför har man två SIM-kort?
Jag började plötsligt tänka att han kanske var det.
HEMLIGT
När vi gjorde vissa saker var vi som hemliga poliser.
Alla stationer, Peter. På väg mot Tottenham Court Road.
Peter Ett, uppfattat.
Han hade ett möte på ett hotell. Han skulle träffa någon.
Han försvann, och en halvtimme, timme senare
kom han tillbaka och sa: "Kom, så åker vi."
Vi satte oss i bilen och åkte.
Peter Ett. Han är på buss nummer ett norrut.
Jag var alltid flyktföraren i bilen utanför.
Jag gick aldrig in och var aldrig med
på de här mystiska mötena som ägde rum och så.
Uppfattat. Klart slut.
Han förklarade aldrig riktigt vad han höll på med,
men det kändes alltid som att vi fick bråttom.
Det var spännande.
Peter Två till kontrollrummet.
Det kunde vara sant, men det verkade väldigt otroligt.
Om han var spion för MI5 skulle han ju inte säga det.
Vi kollade med MI5…
SÄKERHETSTJÄNSTEN MI5 FAXSVAR
…som bekräftade att han inte var en agent hos dem.
Då visste vi att han var en bedragare.
Han efterlystes på polisens nationella databas.
Sen började polisen undersöka hans bakgrund för att försöka spåra honom.
Freegard var inte spion, men han försökte bete sig som en.
Han gjorde sig svår att spåra.
Han stängde av sina telefoner, lämnade sin adress och var på flykt.
En vanlig person går till sin närbutik och köper mjölk.
Hen går till järnvägsstationen och köper en biljett.
Hen tar ut pengar i en bankomat.
På hur folk spenderar kan man generellt se var de bor och arbetar.
Det gick inte här.
Det var som att jaga ett spöke.
Ingen visste var jag var.
Rob lämnade mig på ett gömställe i London.
Där skulle jag vänta medan han var på uppdrag i flera veckor.
Han sa åt mig att låtsas att jag inte var där om någon kom.
PÅ FLYKT SEDAN 9 ÅR TILLBAKA
När jag sa åt Sarah att inte ringa igen var jag förbannad.
Men kärleken har inga gränser.
Man fortsätter och hoppas på ledtrådar.
Även om det så tar tio år…
…så kämpar man på.
Man vill inte förlora sin dotter…
…trots allt.
Vad var du mest rädd för?
Jag vet inte. Många olika saker.
Att aldrig få se Sarah igen, kanske.
Att hon övergivits, fått svälta…
…och lämnats för död.
Det tänkte jag inte låta ske.
Jag behövde mer bevis för att få hjälp från polisen.
Jag försökte följa varenda liten ledtråd jag kunde följa.
Sen helt plötsligt kom det där brevet.
"Kära mr Smith, Jag skulle vilja förklara…"
"…hur det var för Sarah och mig.
Rob sa att det enda sättet att skydda dem vi älskade
var att inte säga något.
Du var en osäkrad bomb som kunde leda IRA till oss.
Våra bankkonton tömdes.
Han var mycket övertygande."
Jag åkte tillbaka till familjens gård
och förklarade för min familj att vi var på flykt från IRA
så att de skulle betala nästa inbetalning för Robs skydd.
Under loppet av tre eller fyra år betalade jag 400 000 pund.
Med tiden tillbringade jag mer och mer tid på gården.
Det gick upp för mig
att om någon letade efter mig så skulle de leta på gården,
och det var ju där jag var.
Och ingen hade mördat mig.
Rob slutade ringa och jag började tvivla starkare.
Allt det här är en bluff.
Irländska republikanska armén tar på sig…
Jag är MI5-agent.
Jim är en av dem.
Jag insåg att det kunde vara Rob som låg bakom alltihopa.
Jag hade förlorat en förmögenhet och utsatt min familj för ett helvete.
Jag hade dragit in två oskyldiga tjejer från högskolan i ett nät av lögner.
Jag hatade mig själv något så enormt.
Jag ville dö.
Jag ville inte finnas mer.
Jag hade tagit mig ur situationen, och Sarah hade inte det.
Jag kände en sån skuld. Därför skrev jag brevet till mr Smith.
"Jag vet inte var Sarah är. Förlåt."
Det kom direkt från en person ur gruppen.
Det var ett jätteviktigt bevis.
Jag ringde polisen igen.
De sa: "Du ska tala med Bob Brandon."
Peter berättade en otrolig historia
om vad som pågått med hans dotter de senaste tio åren.
Hon trodde att hon var på flykt från IRA…
En bomb detonerade utan förvarning.
…att Freegard låtsades vara spion,
och att han stulit hundratusentals pund från offren.
Från att ha lurat till sig 30 000 pund, till något helt ofattbart.
Jag har själv tre döttrar, och förstod hur orolig han måste ha varit.
Jag sa att vi skulle hitta Sarah.
Peter hade gjort allt i sin makt för att hitta sin dotter.
Varje ledtråd, varje stycke information, hade han sparat.
En hund med ett ben.
Vi kände till de tre ursprungliga studenterna:
John, Sarah och Maria.
Vi visste också att Freegard hade jobbat för en bilhandlare i London.
Med tiden blev fallet större och större.
Vi måste hitta Freegard, och det fort.
Vi gjorde lite hederligt polisarbete och hittade Freegards mammas hus.
Det stod en bil vid hans hus som var registrerad i västra London.
Den stod kanske 30 mil söder om hans mammas hus.
Den hade dessutom sålts av firman Freegard jobbade för.
Vi åkte dit.
Freegard var inte där. En man vid namn Simon Proctor öppnade.
Simon berättade om sitt ex Kim Adams. Hon var amerikan och hade hyrt hans hus.
Kim hade försvunnit plötsligt,
och sagt på jobbet att hon var obotligt sjuk.
Rob sa att vi var i fara och måste fly. Jag sa till dem att jag hade levercancer.
Det var för likt det som hade hänt med studenterna för många år sedan.
Vi åkte till bilhandlaren. Kim Adams hade köpte en bil av Freegard.
Kim hamnade på listan över möjliga offer.
Först Sarah, och nu Kim. Jag behövde hjälp att hitta dem.
Bob Brandon på Scotland Yard ringde mig.
Det första Bob sa var: "Sitter du ner?"
Bob berättade en galen historia om IRA,
spioneri, och folk som varit på flykt i tio år.
De hade ett potentiellt nytt offer, amerikanskan Kim Adams.
Det var bäst att börja med Kims föräldrar.
Jag skickade ett team till Arizona för att höra om de hade hört av henne.
De berättade för dem att Kim tänkte gifta sig med Robert Freegard.
Han hade berättat för dem att han arbetade som agent för MI5.
Kim verkade ha blivit hopplöst förälskad i honom.
Freegard köpte en förlovningsring från Cartier till Kim.
Hon fick en Rolexklocka, utlandsresor…
Kims föräldrar tyckte att Kims framtid med Robert såg ljus ut.
Det var då vi fick veta att Kims styvfar hade vunnit en stor summa på lotto.
Nu ska jag ha kul. Jag lär bli bättre på golf, kan jag säga.
Efter det hade hon försvunnit.
Agenterna fick berätta för föräldrarna
att Freegard inte alls arbetade för MI5.
Ingen visste var Kim fanns, men föräldrarna hörde av henne ibland.
Då bad hon om pengar.
I FBI:s ögon ansågs Kim ha blivit kidnappad.
Jag tänkte ut en plan.
Vi började spela in telefonsamtalen mellan Freegard, Kim och hennes föräldrar.
Först bad vi Kims föräldrar att ringa Kim och lämna meddelanden.
Hej, Sissy, det är mamma. Jag har en sak att föreslå.
Ring mig. Jag är hemma, så ring mig. Hejdå.
Efter det fortsatte vi att försöka.
Till slut svarar Freegard.
Hallå.
Hej, Robert.
Hej, John. Hur är läget?
Undertexter: Sara Palmer