‎ESCROC
‎UN SERIAL DOCUMENTAR NETFLIX
‎Tot ce era neclar a devenit brusc limpede.
‎Îl cheamă Robert Freegard ‎și e un escroc condamnat.
‎Mama locuia cu acel escroc, ‎un om care ne controla viața.
‎După ce am aflat ‎cine era, de fapt, David Hendy,
‎am vorbit cu poliția
‎și le-am spus că fosta mea soție ‎e cu un escroc în serie.
‎Din păcate, deși m-au ascultat,
‎nu i-a interesat să deschidă o anchetă.
‎Nu știm unde e, ‎n-am mai văzut-o de ani de zile.
‎Am încercat iar și iar.
‎ÎN RELAȚIE CU ROBERT FREEGARD
‎Până la urmă, am convins poliția ‎să deschidă un dosar de dispariție.
‎LA PATRU ANI DUPĂ CE SANDRA CLIFTON ‎L-A ÎNTÂLNIT PE DAVID HENDY
‎În 2015, au găsit-o pe Sandra. ‎Era cu Freegard.
‎Au aranjat o întâlnire ‎pentru a discuta situația.
‎M-am simțit ușurată.
‎Poliția o văzuse.
‎Poliția i-a spus mamei mele:
‎„Vă informăm că omul cu care sunteți ‎e un escroc condamnat.”
‎DECENII DE MINCIUNĂ
‎VICTIMELE VORBESC DESPRE VIAȚA CU ESCROCUL
‎I-au spus: „Știți cine e acest om?”
‎Ea a răspuns: „Da.”
‎Sarah, fiica mea, e dispărută ‎de aproape un an.
‎Am fost îngrijorat. ‎Am încercat să-i dau de urmă.
‎Căutam în principal informații.
‎Nu puteam dovedi ‎comiterea unei fărădelegi,
‎dar cred că e controlată într-un fel.
‎PE FUGĂ
‎10 LUNI
‎Fugeam de IRA. ‎Am stat în mai multe case conspirative.
‎Rob a spus că lucrează în MI5, ‎așa că trebuie să respect regulile,
‎chiar dacă nu-mi place.
‎I-am sunat pe părinții lui John.
‎John le spusese despre IRA ‎și de ce au trebuit să fugă toți.
‎Trebuiau să dea bani pentru protecția lor.
‎Acum chiar aveam probleme.
‎În sfârșit înțelegeam ce se întâmpla.
‎Îl interesau banii.
‎Habar nu aveam ce urma.
‎Rob m-a informat că șefii lui alocaseră ‎o sumă de bani pentru mine,
‎ca să primesc o nouă identitate ‎și o nouă viață.
‎Am avut o moștenire. ‎Erau peste 200.000 de lire.
‎Șefii lui Rob voiau să retrag acei bani.
‎Aveam nevoie de un act de identitate. ‎Pașaportul meu era acasă.
‎Mi-a spus: ‎„Ai atâtea minute să intri și să ieși.”
‎Știam că părinții mei erau plecați, ‎dar secretara era acolo.
‎Aveam emoții mari.
‎Nu e bine să intri în casa părinților tăi ‎și să te porți ca un hoț.
‎M-am dus în camera cu seiful.
‎L-am deschis.
‎Pașaportul ei era la mine. ‎Nu i l-aș fi dat pentru nimic în lume.
‎Probabil am avut o bănuială ‎și probabil de aceea aveam două seifuri.
‎Unul sub podea.
‎Ea nu l-a observat niciodată.
‎Rob s-a înfuriat tare.
‎Sarah a ieșit plângând.
‎Rob mi-a spus: „Vezi în ce stare e Sarah?
‎Ticălosul ăla a stricat totul.
‎Sună-l și spune-i să se ducă dracului.”
‎„Nenorocitule, ai distrus totul!
‎De ce nu faci ce spune Sarah? ‎Ești o jigodie.”
‎Era o atmosferă încărcată. ‎Părea că toată camera trepida.
‎I-am spus lui John: ‎„Freegard e un escroc.”
‎N-a crezut o iotă ‎și a amenințat că-mi ia viața.
‎Nici nu știu câte ore ‎am vorbit cu poliția.
‎8/7/94 ÎNTÂLNIRE CU POLIȚIA
‎N-o puteam dovedi.
‎Trebuia să găsesc dovezi ‎că ea era constrânsă.
‎Am angajat un detectiv particular
‎ca să-mi aducă mai multe informații.
‎AJUTORUL DVS. ÎN GĂSIREA FIICEI NOASTRE
‎DOAR SUPRAVEGHERE
‎Dar a fost foarte greu, ‎pentru că Sarah nu putea fi găsită.
‎PE FUGĂ DE 5 ANI
‎N-am luat legătura cu părinții ‎aproape deloc în patru ani.
‎Grupul a încetat să mai existe.
‎Ni s-a spus ‎că șefii lui Rob ne vor despărți.
‎Iar Rob a spus:
‎„Nu ai de ales. Asta e singura variantă.”
‎Nu mi-a spus nimic despre John și Maria.
‎Nu aveam voie să iau legătura cu ei.
‎Parcă eram pe o insulă,
‎departe de toată lumea.
‎El controla totul în viața mea,
‎unde mergeam, ce făceam, ce purtam, totul.
‎Tot ce câștigam ajungea la Rob în contul ‎programului de protejare a martorilor.
‎Rob a spus că nu era de ajuns.
‎Trebuia să pun mâna pe moștenire.
‎Speranța moare ultima.
‎După ce Sarah ne-a contactat, ‎am putut spera. Știam că e în viață.
‎M-a obligat să cer acei bani.
‎I-am spus lui Sarah ‎să nu aibă încredere în Freegard.
‎Pleacă de acolo.
‎Rob a închis telefonul.
‎Și m-a obligat să tot resun.
‎Când am întrebat-o de ce nu vine acasă,
‎a spus că nu poate.
‎Și că e musai să-i dăm banii.
‎„Am nevoie de bani.”
‎A sunat zi și noapte.
‎Săptămâni întregi.
‎Chiar dacă nu răspunzi la telefon, ‎el tot sună.
‎Sună puțin, apoi tace.
‎Apoi sună din nou.
‎Astea sunt ca niște lovituri de ciocan.
‎Din păcate, am avut probleme în afaceri.
‎Aveam datorii de milioane.
‎Tata spus că vor trebui ‎să anunțe tot personalul
‎că vor fi disponibilizați.
‎Știam că el nu se va opri.
‎Iar Jill suferea.
‎Ca mamă, asta i-a zguduit viața ‎foarte rău.
‎Aveau să insiste până le răspundea Jill.
‎Asta a fost.
‎Jill a decis că va plăti.
‎Eu nu le-aș fi dat bani niciodată, ‎dacă aveam o altă variantă.
‎Dar, după ce Jill a fost convinsă, ‎îngrijorată…
‎îmbolnăvită…
‎asta a devenit prima grijă.
‎79.658,47 £ ‎APARȚIN EXCLUSIV LUI SARAH
‎47.000 ‎MOȘTENIRE
‎Mi-am spus: ‎„Nu-mi pasă ce se mai întâmplă.
‎O să-mi trăiesc viața.”
‎Acela a fost sfârșitul.
‎Părinții mei au plătit.
‎Au spus: „N-ar trebui să ne mai suni.”
‎Am crezut cu adevărat ‎că acela a fost sfârșitul,
‎că nu voi mai vorbi cu ei niciodată.
‎Când poliția a găsit-o Sandra, au spus: ‎„Știi ce a făcut Robert Freegard?”
‎A spus că da.
‎I-au spus: „Dacă vrei, ‎îți putem oferi protecție.”
‎Ea a spus: ‎„Nu vreau asta. Vreau să fiu cu David.”
‎Spunând asta, ca adult, ‎poliția n-a putut-o forța să-l părăsească.
‎Nu mai puteau să facă nimic.
‎Cum puteai să rămâi cu cineva, ‎știind așa ceva despre el?
‎Mama a fost singură la părinți.
‎Era foarte apropiată de părinți.
‎Bunicii mei au murit amândoi,
‎iar mama n-a venit la înmormântări.
‎Nu era în firea ei.
‎Dar, în adâncul sufletului, ‎știam că nu va veni.
‎Nu mi-am văzut mama de șapte ani.
‎M-a contactat sporadic ‎de pe un număr ascuns.
‎Dacă vreau s-o sun eu, nu răspunde.
‎Iar discuțiile noastre ‎cred că au fost toate regizate.
‎Parcă aș vorbi cu un robot.
‎Nici azi nu știu unde este.
‎Adică…
‎nu mi-a spus niciodată unde trăiește.
‎Ce e aia?
‎Mama e o femeie iubitoare și grijulie.
‎Mi se pare că e cineva acolo
‎care trage sforile.
‎Cred că vinovat de toate astea e Freegard.
‎LONDRA
‎BOB BRANDON ‎SERGENT DETECTIV, SCOTLAND YARD
‎Mă numesc Bob Brandon. ‎Am fost ofițer de poliție 30 de ani.
‎Mare parte din carieră am activat ‎în echipa antifraudă a Scotland Yard.
‎Am aflat despre caz ‎când o femeie a sunat la secție
‎ca să raporteze că fostul logodnic, ‎Robert Freegard,
‎o înșelase, ‎lăsând-o fără aproximativ 30.000 de lire.
‎Mi s-a părut normal să-l sun pe Freegard ‎și să-l invit la secție la un interviu.
‎Dar nu a venit și, de atunci, ‎n-a mai folosit niciodată cartela SIM.
‎Freegard a dispărut brusc.
‎Singura noastră pistă ‎era că victima l-a întâlnit pe Freegard
‎la un salon auto în vestul Londrei.
‎Când m-a abordat poliția,
‎i-am spus că Freegard era unul ‎dintre cei mai bun vânzători de mașini.
‎Știa să vândă.
‎VÂNZĂTORUL LUNII ‎ROBERT FREEGARD
‎Era înalt și chipeș. ‎Părea un tip de succes.
‎Arăta așa cum mi-aș fi dorit ‎să arăt și eu.
‎Avea trecere la femei.
‎A fost concediat de la salonul auto ‎fiindcă le curta mereu pe cliente.
‎Se pare că și-a păstrat năravul.
‎Vânzătorul de mașini ‎le-a spus polițiștilor lucruri uimitoare.
‎Într-o zi, mi-a zis: „Am să-ți spun ceva.
‎Lucrez la MI5.”
‎„Sunt agent MI5.”
‎Mi-a spus că lucrează sub acoperire ‎ca vânzător de mașini,
‎dar că era, de fapt, agent secret ‎și urmărea suspecții IRA.
‎Am zis: „Pe bune?”
‎Dar, când vorbea la telefon, ‎făcea pe secretosul.
‎Își tot schimba cardul SIM. ‎De ce-i trebuiau două carduri SIM?
‎La un moment dat, ‎am început chiar să-l cred.
‎Unele operațiuni chiar ne făceau ‎să părem polițiști sub acoperire.
‎Către toate echipajele. ‎Porniți spre Tottenham Court Road.
‎Echipajul Unu, recepționat.
‎Se ducea la o întâlnire cu cineva ‎la un hotel.
‎Dispărea și, dintr-o dată, ‎peste o jumătate de oră sau o oră,
‎reapărea și spunea: „Să mergem.” ‎Urcam în mașină și o ștergeam.
‎Echipajul Unu. E în autobuzul numărul unu, ‎merge spre nord.
‎Eram mereu șoferul mașinii cu care fugea.
‎N-am intrat niciodată ‎și n-am fost implicat
‎în nicio întâlnire clandestină ‎și așa mai departe.
‎Recepționat. Terminat.
‎Nu explica niciodată ce făcea,
‎dar plecam mereu în mare grabă.
‎Era palpitant.
‎Echipajul Doi către Centru.
‎Putea fi adevărat, ‎deși părea foarte improbabil.
‎Dacă era spion MI5, ‎n-ar fi spus-o nimănui.
‎Am întrebat la MI5…
‎SERVICIUL DE SECURITATE ‎RĂSPUNS MI5
‎…care a confirmat ‎că nu era un agent de-ai lor.
‎Știam că era un impostor.
‎A fost dat în căutare ‎prin rețeaua poliției.
‎Ofițerii au început să-i analizeze ‎trecutul, pentru a-i da de urmă.
‎Freegard nu era spion, ‎dar încerca să se dea drept unul.
‎A fost greu de urmărit.
‎Își închisese telefoanele, ‎își abandonase locuința
‎și era pe fugă.
‎Un om obișnuit merge ‎la magazinul local după lapte
‎și la gara locală după un bilet de tren.
‎Poate scoate bani de la bancomatul local. ‎Când analizezi cheltuielile,
‎îți dai seama unde locuiește și lucrează.
‎Nu și în cazul de față.
‎Parcă am fi urmărit o nălucă.
‎Nimeni nu știa unde sunt.
‎Rob m-a lăsat ‎într-o casă conspirativă din Londra
‎să aștept cât el era plecat ‎într-o misiune săptămâni întregi.
‎Mi-a spus că, dacă vine cineva la ușă, ‎să mă prefac că nu sunt acolo.
‎PE FUGĂ DE 9 ANI
‎Când i-am spus lui Sarah să nu sune, ‎eram furios.
‎Dar iubirea nu are limite.
‎Mergi înainte ‎și speri să găsești un indiciu.
‎Chiar dacă va dura zece ani,
‎tot nu renunți.
‎Nu vrei să-ți pierzi fiica…
‎orice ar fi.
‎De ce vă temeați?
‎Nu știu. Mă temeam de multe.
‎Poate că n-o voi mai revedea pe Sarah.
‎Că va fi abandonată, înfometată…
‎și lăsată să moară.
‎Nu voiam să permit asta.
‎Aveam nevoie de mai multe dovezi ‎ca să mă ajute poliția.
‎Încercam să mă agăț de orice indiciu, ‎oricât de improbabil.
‎Apoi, din senin, am primit o scrisoare.
‎„Dragă dle Smith, ‎simt că trebuie să explic mai bine…”
‎„…cum a fost pentru mine și Sarah.
‎Rob ne-a spus că singura cale ‎de a-i proteja pe cei dragi
‎era să nu le spun nimic.
‎Tu erai o vulnerabilitate, ‎puteai aduce IRA pe urmele noastre.
‎Conturile noastre bancare au fost golite.
‎A fost foarte convingător.”
‎M-am întors la ferma familiei mele
‎și le-am explicat rudelor că fugim de IRA,
‎ca să facă ei următoarea plată ‎pentru protecția lui Rob.
‎20.502,44 £
‎În trei sau patru ani, ‎am dat 400.000 de lire.
‎1,00 £
‎Cu timpul, am rămas tot mai mult la fermă.
‎Îmi era mai clar
‎că, dacă m-ar căuta cineva, ‎acolo m-ar căuta.
‎Era clar că sunt acolo.
‎Nimeni n-a venit să mă ucidă.
‎Rob n-a mai sunat ‎și am început să am mari îndoieli.
‎Totul e o escrocherie.
‎Armata Republicană Irlandeză revendică…
‎Sunt agent MI5.
‎„Jim e de-al lor.”
‎Mi-am dat seama ‎că totul poate fi doar lucrarea lui Rob.
‎Tocmai pierdusem o avere, ‎îmi chinuisem familia.
‎Târâsem două studente nevinovate ‎într-o rețea de minciuni.
‎Disprețul de sine era imens.
‎Voiam să mor.
‎Nu voiam să exist.
‎Eu scăpasem din situație, dar Sarah, nu.
‎Am simțit un val de vină.
‎Așa că i-am scris o scrisoare dlui Smith.
‎„Nu știu unde e Sarah. Îmi pare rău.”
‎Venea direct de la unul din grup.
‎Era o dovadă vitală.
‎Am sunat iar la poliție.
‎Mi-au spus: ‎„Trebuie să vorbiți cu Bob Brandon.”
‎Peter a spus o poveste uimitoare
‎despre ce pățise fiica sa ‎în ultimii zece ani.
‎Faptul că se credea vânată de IRA…
‎O bombă a explodat din senin.
‎…că Freegard pretindea că e spion,
‎că luase sute de mii de lire ‎de la victimele sale.
‎SOLD CURENT ‎2.365,79 £
‎Trecuse de la o escrocherie de 30.000 £ ‎la ceva de neimaginat.
‎Ca tată a trei fiice, am înțeles ‎cât de îngrijorat trebuie să fi fost.
‎I-am spus c-o vom găsi pe Sarah.
‎Peter făcuse tot ce putuse ‎ca să-și găsească fiica.
‎Urmase toate pistele ‎și păstrase toate informațiile.
‎Ca un câine cu un os.
‎VĂZUTĂ AICI ‎BMW VĂZUT PE 25TH
‎Știam de primii trei studenți.
‎John, Sarah și Maria.
‎Mai știam că Freegard lucrase ‎la un salon auto în vestul Londrei.
‎Cu timpul, lucrurile căpătaseră amploare.
‎Freegard trebuia găsit ‎și trebuia găsit repede.
‎Am procedat ca pe vremuri ‎și am găsit casa mamei lui Freegard.
‎Lângă ea era parcată o mașină
‎înmatriculată în vestul Londrei,
‎la vreo 320 km sud de casa mamei.
‎Nu doar asta. Fusese vândută ‎de salonul unde lucrase Freegard.
‎Ne-am dus la adresă.
‎Freegard nu era acolo. Ne-a deschis ‎un tip pe nume Simon Proctor.
‎Simon a povestit despre fosta lui iubită, ‎Kim Adams,
‎o americană care stătea la el cu chirie.
‎Kim dispăruse brusc.
‎Le spusese colegilor ei ‎că era bolnavă în fază terminală.
‎Rob a zis că suntem în mare pericol, ‎că trebuie să plecăm.
‎I-am spus că am cancer la ficat.
‎Era prea asemănător cu ce se întâmplase ‎cu mulți ani în urmă cu studenții.
‎Ne-am întors la salonul auto.
‎Kim Adams cumpărase o mașină ‎de la Freegard.
‎Kim a ajuns pe lista noastră ‎ca posibilă victimă.
‎Prima a fost Sarah, acum Kim. ‎Îmi trebuia ajutor ca să le recuperez.
‎M-a sunat Bob Brandon de la Scotland Yard.
‎Prima dată mi-a spus: „Stai pe scaun?”
‎Mi-a spus o poveste bizară despre IRA,
‎spionaj
‎și oameni care fug de zece ani.
‎Există o posibilă nouă victimă, ‎o americancă pe nume Kim Adams.
‎Cu cine să începem ‎dacă nu cu părinții ei?
‎Am trimis o echipă de agenți în Arizona ‎ca să afle dacă aveau vești de la ea.
‎Le-au spus agenților că Kim voia ‎să se mărite cu Robert Freegard…
‎că el le-a spus ‎că e agent de siguranță la MI5.
‎Părea că lui Kim ‎i se aprinseseră călcâiele.
‎Freegard i-a cumpărat lui Kim ‎un inel de logodnă Cartier,
‎un ceas Rolex, excursii în străinătate.
‎Părinții lui Kim credeau că o aștepta ‎un viitor strălucit cu Robert.
‎Atunci am aflat
‎că tatăl vitreg al lui Kim ‎câștigase o sumă mare la loterie.
‎LOTERIA ARIZONA
‎Sigur o să mă distrez.
‎E clar că-mi voi perfecționa ‎talentul la golf.
‎Ea dispăruse după aceea.
‎Agenții au trebuit ‎să le dea părinților vestea
‎că Freegard sigur nu era agent MI5.
‎Nimeni nu știa unde era Kim,
‎dar părinții ei vorbeau rareori cu ea,
‎atunci când ea voia bani.
‎După toate normele FBI, Kim era răpită.
‎Am gândit un plan…
‎să încep să înregistrez ‎conversațiile telefonice
‎dintre Freegard, Kim și părinții ei.
‎Mai întâi, le-am cerut părinților lui Kim ‎s-o sune pe Kim și să lase mesaje.
‎ANN: Bună, sunt mama.
‎Am ceva bun pentru tine.
‎Dă-mi un telefon. Nu plec de acasă.
‎Pa!
‎După aceea, am continuat să încercăm.
‎În sfârșit, Freegard a răspuns.
‎Alo!
‎Bună, Robert!
‎Bună, John! Ce mai faci?
‎Subtitrarea: Linda Pricăjan