PODVODNÍK
DOKUMENTÁRNÍ SERIÁL NETFLIX
Všechno, co bylo předtím matoucí, dávalo najednou smysl.
Jmenuje se Robert Freegard a je to usvědčený podvodník.
Moje máma žila s tímhle podvodníkem, s mužem, který ovládal naše životy.
Jakmile jsem zjistil, kdo David Hendy opravdu je,
šel jsem na policii
a řekl jim, že moje exmanželka žije se sériovým podvodníkem.
Bohužel mě sice vyslechli,
ale neměli žádný zájem tu věc vyšetřit.
Nevíme, kde je. Celé roky jsme ji neviděli.
Zkoušel jsem to znovu a znovu.
…OHLEDNĚ ROBERTA FREEGARDA.
Nakonec se nám podařilo přimět policii, aby Sandru vyšetřovala jako pohřešovanou.
ČTYŘI ROKY POTÉ, CO SANDRA CLIFTONOVÁ POTKALA DAVIDA HENDYHO
V roce 2015 Sandru našli, byla s Freegardem.
A domluvili si s ní schůzku.
Cítila jsem úlevu.
Policisté ji viděli.
Policisté mámě řekli:
„Prosím, mějte na paměti, že ten muž je usvědčený podvodník.“
ŠPIÓN PODVODNÍK
OBĚŤ POPISUJE ŽIVOT S PODVODNÍKEM
Zeptali se jí: „Víte, kdo je ten muž?“
A ona řekla: „Ano“.
Moje dcera Sarah byla pohřešována už téměř rok.
Bál jsem se. Snažil jsem se Sarah vystopovat.
Zejména jsem chtěl získat informace.
Nemohl jsem dokázat, že byl spáchán zločin,
ale tušil jsem, že ji někdo nějakým způsobem ovládá.
NA ÚTĚKU
DESET MĚSÍCŮ
Byla jsem na útěku před IRA a žila v řadě bezpečných úkrytů.
Rob tvrdil, že pracuje pro MI5, takže se musíte řídit pravidly,
ať chcete nebo nechcete.
Zavolal jsem Johnovým rodičům.
John jim řekl o IRA a o důvodech, proč museli utéct.
Za ochranu museli platit.
Jasně. Teď tu máme problém!
Konečně chápu, co se tu děje.
Jde mu o peníze.
Ale to jsem ještě netušil, co přijde.
Rob mi řekl, že jeho šéfové mi alokovali cílovou částku
potřebnou pro novou identitu a nový život.
Měla jsem dědictví. Bylo to přes 200 000 liber.
Robovi šéfové potřebovali, abych ty peníze vybrala.
Musela jsem mít doklad totožnosti
a pas jsem měla doma.
Řekl mi, že mám tolik a tolik minut,
abych se dostala tam a zase ven.
Věděla jsem, že rodiče jsou pryč, ale byla tam sekretářka.
Byla jsem tak nervózní.
Je hrozné vkrást se do domu svých rodičů a chovat se tam jako zloděj.
Šla jsem k sejfu.
Otevřela jsem ho.
Měl jsem její pas
a za žádnou cenu ho nemohla dostat.
Nejspíš jsem měl předtuchu, a proto jsme asi měli dva sejfy.
Jeden byl v podlaze.
A toho si nikdy nevšimla.
Rob byl fakt naštvaný.
Sarah vyšla ven a brečela.
Rob mi řekl: „Vidíš, v jakém je stavu?
Ten hajzl to všechno posere.
Zavolej mu a řekni mu, ať jde do prdele.“
„Ty zmrde, všechno zničíš.
Proč neuděláš, co Sarah říká? Jsi parchant.“
Vzduch se dal krájet. Měl jsem pocit, že se třese celý dům.
Řekl jsem Johnovi:
Freegard je podvodník.
Odmítal tomu uvěřit a vyhrožoval, že mě zabije.
Nezaznamenal jsem si, kolik hodin jsem mluvil s policií.
8. 7. 1994 SCHŮZKA S POLICIÍ
Neměl jsem důkaz.
Musel jsem předložit důkazy o tom, že ji k něčemu nutili.
Najal jsem soukromého detektiva,
abych zjistil, jestli je schopen získat víc informací než já.
VAŠE POMOC
PŘI HLEDÁNÍ NAŠÍ DCERY
POUZE SLEDOVÁNÍ
Ale bylo to strašně těžké, protože Sarah nešlo najít.
NA ÚTĚKU
PĚT LET
S rodiči jsem nebyla v kontaktu v podstatě čtyři roky.
Skupina zanikla.
Řekli nám, že nás Robovi šéfové rozdělí.
A Rob v podstatě řekl:
„Nemáte na výběr. Tohle je jediná možnost.“
Neřekl mi nic o Johnovi a Marii.
Nesměla jsem mít žádný kontakt.
Bylo to jako být na ostrově, odloučená od všech ostatních.
Ovládal všechno v mém životě.
Kam jsem šla, co jsem dělala, co jsem měla na sobě. Všechno.
Všechny peníze, které jsem vydělala, si vzal Rob, na program na ochranu svědků.
Rob řekl, že to nestačí.
Potřebovala jsem se dostat k tomu dědictví.
Naděje je věčná.
Jakmile jednou Sarah navázala kontakt, byla tu naděje.
Zaprvé, věděli jsme, že žije.
Přinutil mě se těch peněz dožadovat.
Řekl jsem Sarah, ať Freegardovi nevěří.
Vypadni. Odejdi od něj.
Rob ten hovor přerušil. Klap.
A nutil mě volat znovu a znovu.
Když jsme se jí ptali, proč se nevrátí domů,
řekla, že nemůže.
A že ty peníze musí mít.
„Potřebuju ty peníze.“
Volala nám ve dne v noci.
Týden za týdnem.
I když ten telefon nezvednete, pořád zvoní.
A chvíli zvoní a pak přestane.
A pak zvoní znovu.
A to samo o sobě je, jako by do vás bušili kladivem.
Bohužel se firma dostala do problémů.
Měli jsme milionové dluhy.
A tak můj otec řekl, že musí všem zaměstnancům říct,
že je propouští.
Věděli jste, že ten chlap toho nenechá.
A Jill trpěla.
A jako matku ji to velmi rozrušilo.
Pokud mohli dostat Jill, bušili dál.
Bum!
A bylo to.
Jill se rozhodla, že mu zaplatí.
Nikdy bych ty peníze nedal, kdybych měl jinou možnost.
Ale Jill byla nalomená, vystrašená,
onemocněla z toho…
To muselo mít přednost. Na to bylo třeba brát zřetel.
£ 79658,47 TOTO PATŘÍ POUZE SARAH
DĚDICTVÍ
Říkal jsem si, že je mi fuk, co se ještě stane.
„Budu žít svůj život.“
Tím to skončilo.
Rodiče to zaplatili.
Řekli mi: „Už bys nám neměla volat.“
A vážně jsem věřila, že to je konec,
že už s nimi nikdy nepromluvím.
Když policie Sandru našla,
zeptali se jí: „Víte, co Freegard udělal?“
Řekla, že ano.
Řekli jí: „Pokud chcete,
můžeme vás vzít do ochranné vazby.“
Na to řekla: „Já nechci jít. Chci být s Davidem.“
Dospělá žena řekla, že s ním chce být, takže ji policie nemohla nutit odejít.
Policie už nemohla nic víc udělat.
Jak můžete tohle o někom vědět a zůstat s ním?
Moje máma byla jedináček.
Byla si s rodiči velmi blízká.
Moje babička i děda bohužel zemřeli
a máma se ani neukázala na pohřbu.
Nebylo jí to vůbec podobné.
Ale hluboko uvnitř jsem věděla, že nepřijde.
Už jsem mámu neviděl sedm let.
K nějakému kontaktu došlo, obvykle ze skrytého čísla.
Když jí chci zavolat já, nezvedá to.
A podle mého názoru byly všechny ty rozhovory předem napsané.
Mám pocit, jako bych mluvil s robotem.
Dodnes nevím, kde vlastně je.
Prostě…
mi nikdy nedovolila, abych zjistil, kde bydlí.
Co je to?
Moje máma je milující, starostlivá žena
a prostě to vypadá, že tam někdo další
tahá za nitky.
Myslím, že za tím vším stojí Freegard.
NOVÝ SCOTLAND YARD
LONDÝN
DETEKTIV SERŽANT, SCOTLAND YARD
Jmenuji se Bob Brandon.
Byl jsem třicet let u metropolitní policie
a většinu kariéry jsem vyšetřoval podvody u Scotland Yardu.
O tomto případu jsem se dozvěděl, když na okrsek zavolala žena,
že ji bývalý snoubenec Robert Freegard
podvedl a obral o zhruba 30 000 liber.
Zdálo se vhodné zavolat Freegardovi a pozvat si ho na stanici na výslech.
Ale neukázal se a od té chvíle
tu SIM kartu už nikdy nepoužil.
Freegard najednou zmizel.
Měli jsme jediné vodítko, a to, že oběť Freegarda potkala
v autosalonu v západním Londýně.
Když za mnou přišla policie, řekl jsem jim,
že ze všech prodejců, co znám, Robert Freegard patří mezi ty nejlepší.
Auta prodávat uměl.
PRODEJCE MĚSÍCE
Byl vysoký. Byl to fešák. Vypadal jako úspěšný chlap.
Takhle jsem si říkal, že bych rád vypadal.
Byl to lichotník a miláček žen.
Z autosalonu ho propustili,
protože neustále flirtoval se zákaznicemi.
Zjevně s tím nepřestal.
Příběh, který ten prodejce řekl policistům, byl ohromující.
Jednoho dne mi řekl: „Misím ti něco říct.
„Pracuju pro MI5.“
„Jsem agent MI5.“
Řekl mi, že pracuje v utajení jako prodejce aut,
ale že ve skutečnosti je tajný agent a sleduje možné členy IRA.
Moje reakce byla: „Vážně?“
Ale opravdu byl velmi tajemný ohledně toho, s kým telefonuje.
A měnil si SIM karty. Kdo potřebuje dvě SIM karty?
A najednou jsem si začal říkat, že možná opravdu je agent.
TAJEMSTVÍ
Pak jsme dělali věci, že jsme si sami připadali jako v utajení.
Všem stanicím, Peter, vyjeďte směrem na Tottenham Court Road.
Peter jedna, rozumím.
Šel na schůzku do hotelu. Musel se s někým setkat.
Takže zmizel a najednou se zase objevil, po půl hodině, hodině,
a říká: „Tak pojď, jdeme.“ Tak jsme nasedli a odjeli.
Peter jedna. Jede autobusem číslo jedna směrem na sever.
Byl jsem vždy jen řidič únikového auta.
Nikdy jsem nešel dovnitř a neúčastnil se
žádných tajných schůzek ani ničeho podobného.
Rozumím. Konec.
Nikdy jsem nedostal vysvětlení, co dělá,
ale vždycky jsme odjížděli ve spěchu.
Bylo to vzrušující.
Peter dva centrále.
Mohla to být pravda, ale přišlo mi to velmi nepravděpodobné,
protože kdyby byl špionem MI5, nikomu by to neřekl.
Takže jsme se zeptali MI5…
ODPOVĚĎ NA FAX
…a ti potvrdili, že nepatří mezi jejich agenty.
Takže jsme měli co dělat s podvodníkem.
V policejním registru byl označen jako hledaný.
Pak policisté začali zkoumat jeho minulost, jeho původ,
ve snaze ho vystopovat.
Freegard nebyl špion, ale snažil se chovat jako špion.
Bylo těžké ho vystopovat.
Vypnul si telefony, odstěhoval se
a byl na útěku.
Normální člověk si koupí mléko v místní večerce,
jízdenku na místním nádraží.
Vyzvedne si hotovost v místním bankomatu. Když se podíváte na útratu,
obvykle zjistíte, kde někdo žije a pracuje.
Tohle nebyl ten případ.
Bylo to jako honit ducha.
Nikdo nevěděl, kde jsem.
Rob mě nechal v úkrytu v Londýně,
abych na něj čekala, zatímco byl dlouhé týdny na nějaké misi.
Řekl mi, že pokud někdo bude zvonit u dveří,
mám předstírat, že tam nejsem.
NA ÚTĚKU
DEVĚT LET
Když jsem řekl Sarah, aby nevolala, byl jsem naštvaný.
Ale láska nemá hranice.
Stále pokračujete a doufáte v nějakou stopu.
A i když to bude trvat deset let,
pořád do toho jdete.
Nechcete ztratit svou dceru…
navzdory tomu všemu.
Čeho jste se nejvíc bál?
Já nevím. Toho bylo hodně.
Možná toho, že už Sarah nikdy neuvidím.
Toho, že zůstane opuštěná, vyhladovělá…
a že zemře sama.
To jsem nechtěl dopustit.
Potřeboval jsem další důkazy, aby mi policie pomohla.
Chytal jsem se každé drobné stopy, kterou šlo sledovat.
A pak se u nás z ničeho nic objevil tenhle dopis.
„Vážený pane Smithe, myslím, že musím vysvětlit…“
„…jaké to pro mě a Sarah bylo.
Rob nám řekl, že jediný způsob, jak chránit naše blízké,
byl jim nic neříct.
Byli jste neřízená střela, která k nám mohla dovést IRA.
Vyprázdnil nám bankovní účty.
Byl velmi přesvědčivý.“
Vrátil jsem se na rodinnou farmu
a vysvětlil jsem své rodině, že jsme na útěku před IRA,
aby Robovi zaplatili další platbu za ochranu.
Během tří nebo čtyř let jsem mu předal 400 000 liber.
Jak čas plynul, trávil jsem na farmě čím dál víc času.
Bylo mi čím dál jasnější,
že kdyby mě někdo hledal, rozhodně by začal tam,
a já tam zjevně byl.
A nikdo mě nepřišel zabít.
Rob přestal volat. Mé pochybnosti rázem zesílily.
Celé je to podvod.
Irská republikánská armáda se přihlásila k…
Jsem agent MI5.
„Jim patří k nim.“
Uvědomil jsem si, že za tím vším mohl klidně být jen Rob.
Ztratil jsem jmění a vystavil svou rodinu peklu.
Dvě nevinné holky ze školy jsem zatáhl do sítě lží.
A cítil jsem k sobě ohromnou nenávist.
Chtěl jsem zemřít.
Nechtěl jsem žít.
Dostal jsem se z té situace a Sarah ne.
Cítil jsem vinu.
Tak jsem napsal dopis panu Smithovi.
„Nevím, kde Sarah je. Omlouvám se.“
Tohle bylo přímo od člověka z té skupiny.
Byl to velmi významný důkaz.
Znovu jsem zavolal na policii.
Řekli mi, že si musím promluvit s Bobem Brandonem.
Peter vyprávěl ten ohromující příběh
o tom, co se dělo posledních deset let jeho dceři.
To, že věřila, že je na útěku před IRA…
Bomba vybuchla bez varování.
…že Freegard předstíral, že je špion,
že své oběti obral o stovky tisíc liber.
AKTUÁLNÍ ZŮSTATEK
Z podvodu za 30 000 liber se stalo něco naprosto neuvěřitelného.
Jako otec tří dcer
jsem chápal, jak moc se musel bát.
Řekl jsem mu, že Sarah najdeme.
Peter udělal všechno, co mohl, aby svou dceru našel.
Schraňoval všechny stopy, každý drobný střípek.
Jako lovecký pes.
VIDĚNA ZDE BMW SPATŘENO 25.
Věděli jsme o těch třech původních studentech,
Johnovi, Sarah a Marii.
Také jsme věděli, že Freegard pracoval
v autosalonu v západním Londýně.
V průběhu času to narůstalo stále víc a víc.
Museli jsme Freegarda najít, a to rychle.
Poctivou policejní prací se nám podařilo najít dům jeho matky.
Poblíž jeho domu stálo auto
registrované v západním Londýně.
asi 300 kilometrů na jih od domu jeho matky.
Nejen to, dokonce ho prodal salon, ve kterém Freegard pracoval.
Šli jsme na tu adresu.
Freegard tam nebyl. Dveře otevřel člověk jménem Simon Proctor.
A Simon vyprávěl o své bývalé přítelkyni Kim Adamsové,
Američance, která si pronajímala jeho dům.
Kim najednou zmizela,
kolegům řekla, že je nevyléčitelně nemocná.
Rob řekl, že jsme v nebezpečí a musíme odejít.
Řekl jsem jim, že mám rakovinu jater.
Bylo to až příliš podobné
tomu, co se před lety stalo těm studentům.
Vrátili jsme se do autosalonu. Kim si od Freegarda koupila auto.
Byla přidána na seznam jako možná oběť.
Nejdřív Sarah, teď Kim.
Abych je dostal domů, potřeboval jsem pomoc.
Volal mi Bob Brandon ze Scotland Yardu.
Bobova první slova zněla: „Sedíš?“
Bob mi vyprávěl šílený příběh o IRA,
špionáži a lidech, kteří jsou deset let na útěku.
Měl potenciální novou oběť,
Američanku Kim Adamsovou.
S kým jiným začít než s jejími rodiči?
Poslala jsem do Arizony tým agentů, abychom zjistili, jestli se jim ozvala.
Řekli agentům, že si Kim chce Freegarda vzít,
že jim řekl,
že je bezpečnostním agentem MI5.
Vypadalo to, že Kim totálně pobláznil.
Freegard koupil Kim zásnubní prsten od Cartiera,
náramkové hodinky Rolex, bral ji do zahraničí.
Kimini rodiče si mysleli, že má s Robertem skvělou budoucnost.
Pak jsme zjistili,
že Kimin nevlastní otec vyhrál velkou částku v loterii.
LOTERIE
Určitě se budu bavit.
Rozhodně se zlepším v golfu, to vám můžu říct.
A pak se ztratila.
Takže agenti museli oběma rodičům sdělit,
že Freegard rozhodně není agent MI5.
Nikdo nevěděl, kde Kim je,
ale občas se s rodiči spojila,
když chtěla peníze.
Pokud šlo o názor FBI, Kim byla unesena.
Přišla jsem s plánem
začít nahrávat telefonní hovory
mezi Freegardem, Kim a jejími rodiči.
nejprve jsme rodiče přesvědčili, aby Kim zavolali a nechali vzkazy.
Ahoj Sissy, tady mamča.
Mám pro tebe něco parádního!
Zavolej mi. Budu doma, tak zavolej.
Papa.
Pak jsme to zkoušeli dál.
Konečně zvedl telefon Freegard.
Haló?
Ahoj Roberte.
Ahoj Johne. Jak se vede?
Překlad titulků: Veronika Kubíčková