DÁTUM: 2020. FEBRUÁR.
Ha anyukátok látná a felvételt,
mit üzennétek neki?
- Például: „Anya, ha hallasz…”? - Igen.
Mintha a kamera lenne anyukátok.
Anya, ha ezt nézed,
tudd, hogy bármi történjék,
mi mindig ott leszünk neked.
Mit vártok anyukátoktól?
Nem tudom. Nagyon…
nehéz ez hét év után…
Hét év?
Már nem számolom.
Szerinted felismerne minket?
Mi felismernénk?
Anya, ha ezt most hallod,
nem számít, min mentünk keresztül.
Még mindig szeretünk, örülnénk, ha újra része lennél az életünknek.
A neheze az, hogy még nincs vége
és korábban is megtörtént.
Lehet, hogy vannak mások is, akikkel David bármit megtehetett.
A NETFLIX DOKUMENTUMFILM-SOROZATA
Az MI5 titkosügynöke…
folyamatos kockázatot jelent.
Az életem minden területét ő irányította.
Ki akarta sajátítani anyát.
Nem hagyhatom, hogy a pasas rendőrt hívjon!
Hiszen ez az Amerikai Nagykövetség dolga!
Azt mondták, külföldre vinnék önt.
Ki ez a fazon? Mit akar?
Pénz kell neki.
- Szexelni akart. - Pszichopata.
Nem lenyomozható. Titkos életet él
Mintha kísértetre vadásznánk.
A háttérből mozgatja a szálakat.
…mondhatni a „megtévesztés mestere”.
Ez a kedvenc képem anyáról.
Ha látják, sokan azt mondják:
„Milyen szöszke gyerek voltál!” Erre rávágom, hogy anya az.
Gyerekként sokszor hallottam a barátoktól: „Bár az én anyám is ilyen lenne!
Bárcsak ő is velünk énekelne a kocsiban!”
Ha csak bevásárolni mentünk,
akkor is együtt énekelt velem és a barátaimmal.
Mindenki menőnek tartotta.
Anyukám nagyon kedves és gondoskodó volt.
Mindent értünk tett.
Hát igen, anyuci pici fia voltam.
Imádom! Apa olyan fiatal rajta!
Sandra volt az első nagy szerelmem.
Tizennégy éves koromban ismertem meg.
Húszévesen házasodtunk össze, Sophie ezután született.
Boldog szülinapot!
Sajnos az évek alatt eltávolodtunk egymástól, végül elváltunk,
de nagyon jó barátok maradtunk
és közösen neveltük fel a gyerekeket.
Anya nagyon fiatalon ismerte meg apát, Nem működött a dolog.
Ez nem jelentette azt, hogy mással sem működhet.
SANDRA – KOR: 35–40, NŐ.
Anya az online társkeresés mellett döntött.
SZERKESZTÉS
Emlékszem rá, amikor megmutatta a társkereső profilját és a képeit.
CSALÁDCENTRIKUS, VICCES, NYUGODT.
Gyerekként azt gondolhattad: „Jé, ez egy hirdetés!
Új állásunk van a számodra, ha gondolod!
Csak szeresd anyát! És talán minket is.”
Persze anyának akadt egy-két udvarlója,
de egyikük sem volt az igazi.
TIM – KOR: 35–40, FÉRFI.
DÁTUM: 2011. NOVEMBER.
Egyik este telefonhívás érkezett.
Komolyra fordult.
„Most ezzel a fickóval csetelek. Davidnek hívják.”
A médiában dolgozott,
reklámfelületet értékesített nagyvállalatok részére.
David szerette az autókat.
Imádta a drága dolgokat.
Anyának sosem volt új kocsija.
Eleinte vagánynak tartottam a vadonatúj, kék Audiját.
Nagyon izgalmas volt anyának, hogy a magáénak mondhatja mindezt,
ráadásul egyedi színben.
Mintha végre azt kapná, amit megérdemel.
David eltervezte, hogy négyesben Spanyolországba megyünk.
Nagyon izgatott voltam, mert bár korábban is nyaraltam,
Spanyolországban sosem jártam.
Átlagos utazásnak indult.
Bejelentkeztünk a választott szállodákba.
Ám ezután éjjel-nappal az autóban ültünk, jóformán meg sem álltunk.
Végig David vezetett
és szünet nélkül Duran Durant hallgatott.
Amikor az útlevelünket ellenőrizték,
David nagyon furcsán viselkedett.
Nem akarta, hogy lássuk az útlevelét.
Rákérdeztem a vezetéknevére,
erre azt mondta, hogy ne foglalkozzak vele.
Megkérdeztem, hogy miért titkolja az utónevét.
Nem értettem, mi ennek az értelme.
Fogalmam sem volt, mi folyik, csak furcsálltam.
Arra a színpadra tévedtem, ahol mindig David a sztár,
és sosem lép le színről.
Minél többet láttuk, annál inkább az életünk részévé vált.
Gyakran utalgatott rá, hogy mennyi pénze van.
Folyton arról beszélt anyának, mi mindent venne neki.
Azt mondta, elfoglalt ember, dolgozik,
de állandóan nálunk volt. Sosem láttam munkába menni.
Leginkább munkanélkülinek tűnt.
Nem tetszett a dolog.
Ha tudtam volna David kilétéről azt, amit most tudok…
semmi esetre se maradhatott volna a családom, a gyerekek közelében.
Szóval…
Hogy hívják?
John Atkinson vagyok.
Azokról az időkről fogok beszélni, amikor ez az egész
még el sem kezdődött.
Rendben.
Amikor a főiskolán megismerkedett ezzel a fickóval,
az megváltoztatta az egész életét.
HARPER ADAMS MEZŐGAZDASÁGI FŐISKOLA
Anglia legjobb mezőgazdasági főiskoláján tanultam.
Borzalmas időket éltünk.
A '90-es évek elején az egész országot letaglózta a tény,
hogy az Ír Köztársasági Hadsereg hadat üzent.
A 45 kiló robbanóanyaggal töltött bombát
egy szűk mellékutcában parkoló furgonba rejtették.
Az Ír Köztársasági Hadsereg magára vállalta a mai aknatámadást,
amely a brit miniszterelnök udvarát érte.
Üvegszilánk és törmelék záporozott az üzletre, rengeteg az áldozat…
Az IRA ma azzal fenyegetőzött, hogy a hétvégi támadásokat
újabb bombázások követik,
ha a brit kormány továbbra is uralma alatt tartja Írország egy részét.
Terroristák voltak köztünk, akik bombatámadással forgatták fel az életünk.
HARPER ADAMS MEZŐGAZDASÁGI FŐISKOLA
A főiskolán sok észak-ír hallgató volt,
ezért az intézményt egyfajta felügyelet alá helyezték, gyanúsnak tartották,
mert az egyik diák fegyvert csempészett az IRA-nak.
A Harper Adam Mezőgazdasági Főiskola húsz éves hallgatóját
a rendőrség tartóztatta fel.
Két Kalasnyikov-géppuskát, száz tárnyi lőszert
és öt különböző típusú robbanószert találtak az autójában.
Valószerűtlennek tűnt, hogy terroristát találtak köztünk.
Ezek után az egyik ír barátom váratlanul öngyilkosságot követett el.
Mi vitt rá erre egy ilyen remek fickót?
Leugrottam a kocsmába.
…az IRA.
Beszéltem az új csapossal, Robbal.
Néhány héttel azelőtt ismertem meg.
Meséltem neki a barátom haláláról, és ő azt kérdezte…
„Szerinted öngyilkos lett?
A barátod nem lett öngyilkos. Az IRA lőtte le.
Olyasmit látott, amit nem kellett volna.”
„Miért, mit látott a barátom?”
Azt felelte: „Tudod, hogyan készíts bombát?”
„Nem, nem mondanám.”
„A legfontosabb összetevője a trágya és a gázolaj.
Honnan szerzel trágyát és gázolajat?
Mindkettőt a tanyákon használják.
Szerinted az a diák, aki fegyverrel rohangált, egyedül tette?
Ezek az alakok sejtekben dolgoznak, egy sejtet még nem találtak meg.”
Persze megkérdeztem, honnan tudja.
„Nem az vagyok, akinek hiszel. Ez csak álca.
MI5-ügynök vagyok.”
Rob azt mondta, szükségük van valakire a főiskolán,
aki segít felderíteniük ezt az IRA-sejtet.
„Ellenőriztük az előéleted, makulátlan. Veled hajtatjuk végre!”
Egy részem izgatta a dolog.
És az ötlet, hogy terroristákat iktassak ki?
Még szép! Nagyon is tetszett.
Azt kérdezte: „Hányszor verekedtél eddig?”
Erre én,: „Nem verekszem, konfliktuskerülő vagyok.”
Nyilvánvaló volt, hogy kiképzésre van szükségem.
Rob megmutatta, hogyan adjak egyenest.
Az ökölcsapásra is megtanított.
Arra is, hogyan álljam ki.
„Állnod kell az ütést, bármilyen szögből érkezzen is.”
Nem emlékszem, hányszor ütött meg.
Kicsit megkönnyebbültem, hogy kiálltam,
átmentem a vizsgán.
Az volt a feladatom, hogy jegyezzem le az összes autó rendszámát
az egyetemi campus nitrogén-műtrágyát áruló üzlethez legközelebb eső részén.
Ezután Rob íratott velem egy listát azokról a gyanús emberekről,
akik műtrágyához jutottak.
A lakótársam, Jim is a listán volt.
Rob és a főnökei gyanakodtak rá.
„Jim is egy közülük.”
Azt, hogy Jim összejátszana az IRA-val,
megdöbbentőnek és nehezen hihetőnek találtam,
de nem elképzelhetetlennek.
Egy házban laktunk Jimmel, Mariával és Sarah-val.
Sarah a barátnőm volt.
Rob azt állította, hogy a főnökei szerint
nem biztonságos, ha ott maradunk.
„Halálos veszélyben vagyunk, azonnal el kell mennünk!
Nem csak nekünk, a lányoknak is.”
Megkérdeztem: „Elmondod a lányoknak, amit tudok?”
„Nem, túl veszélyes. Kockára tehetik a műveletet.”
„Akkor mégis hogyan veszed rá őket?”
„Hazudnod kell nekik, hogy megmentsd az életüket!”
Mariát és engem a kocsmába hívott azzal, hogy mondani akar valamit.
Leültetett minket,
és azt mondta, rákos, végstádiumban van.
Rettenetesen szomorú volt a gondolat, hogy meg fog halni.
Nem csak azért, mert akkor a párom volt, hanem mert a barátom is.
Teljesen összetörtek.
Különösen Sarah.
Émelyítő érzés volt,
hogy ekkora visszataszító hazugságot adtam be nekik.
Ez a legnagyobb aljasság, amit valaha tettem.
Azt mondtam, hogy a bakancslistámon
szerepel, hogy bejárjam az országot, lássam, amit addig nem.
Tehát azt mondja a párod, hogy rákban haldoklik.
Azt kérdezed: „Nincs rá kezelés?”
- „Nem kezelhető.” - „Egészen biztos?”
Ilyenkor az embert egyebek mellett a „Mi lenne, ha…?” kérdése foglalkoztatja,
De ha a barátod azt mondaná, hogy csak néhány hete van hátra,
te nemmel válaszolnál?
Ki nem állhatom a Duran Durant.
Rob megállás nélkül hallgatta az Ordinary World c. számot.
A szám véget ért.
Lejátszotta újra. Megint véget ért.
Lejátszotta újra. Így ment a végtelenségig.
Ha csak pár hangot hallok belőle,
akkor is visszarepülök oda az időben.
Jómagam, John, Rob és Maria városról városra utaztunk
az Egyesült Királyságban.
Valahányszor Robbal közös képet készítettünk volna,
inkább ő készítette a fényképet, hogy ne legyen rajta.
Egész jó volt barátokkal beutazni az országot,
de mindig ott motoszkált az ember fejében,
hogy John haldoklik.
Szörnyű volt a hazugság,
de végeredményben igazolhattam azzal, hogy veszélyben volt az életük.
Üldözőbe vettek egy fegyverest,
miután egy rendőrt súlyosan meglőttek
múlt éjjel Cheshire megyében. A Scotland Yard terrorelhárítási részlege…
Tíz napja utazgattunk,
amikor Rob azt mondta, hogy nem mehetünk vissza a főiskolára.
Sokkal komolyabb volt a helyzet.
Most már elárulhattam nekik, hogy nem haldoklom.
Kiderült, hogy hazugság volt.
Rob azt mondta, ott kell maradnunk,
mert belekeveredtünk valamibe,
ami veszélybe sodor minket és a családunk.
Sarah-nak ez egyáltalán nem tetszett.
„Bebizonyítod, hogy MI5-ös ügynök vagy? Bebizonyítod, hogy nem mehetünk haza?”
Én is rengetegszer kérdeztem, hogy miért nem megyünk haza,
de tudta, mennyi pénz volt akkoriban a bankszámlámon,
hol terültek el a család birtokai.
Rob elmondása szerint azért tudott minderről, mert a kormánynak dolgozott.
Azt mondta, követnünk kell az utasításait.
Amikor visszaültem az autóba…
az visszatekintve döntő pillanatnak tűnik,
mert azzal dőlt el minden, ami ezután történt.
Ez a döntés határozta meg életem következő tíz évét.
A Sandrával való kapcsolatom megváltozott, amint David belépett az életébe.
Sandra eltávolodott tőlem.
Ha hívtam, nem vette fel. Nem válaszolt az sms-ekre.
Ez rendkívül furcsának tűnt.
Anya többé nem járt el otthonról, nem találkozott a barátaival.
Egyedül Daviddel beszélt.
Nem volt közös családi időtöltés.
Mind külön életet éltünk.
Egyre dühösebben reagált ránk.
Eltávolodott tőlünk.
Pedig a gyerekei vagyunk.
Egyszerűen úgy éreztem, nem ismerem azt az embert, akivé válik.
David karkötőt vett anyának.
Anya egy nap üvöltve rohant felém.
David mögötte állt. Anya rám kiáltott: „Elloptad a karkötőm!”
Azt feleltem: „A fiad vagyok, anya! Soha nem lopnék tőled!”
Közel álltunk egymáshoz, megbíztunk egymásban,
de most hirtelen a saját fiában sem bízott a saját otthonában.
És ez csak a kezdet volt.
David azt mondta apámnak: „A fiad meleg. Neked nem is mondta.”
Apám félrehívott, és rákérdezett. Azt mondta:
„Nem baj, ha meleg vagy.”
Azt feleltem: „Apa, nem vagyok az! Te is tudod!”
Nem mondhatod meg a másiknak, hogy ő kicsoda,
David mégis ezt tette.
Felbosszantotta anyát, apát és Jake-et is.
Anya ünneplőcipőt vett nekem az iskolába…
de elég gyorsan lejártam a sarkát.
David azt mondta: „Ne aggódj, megoldom!”
Ezzel egy jó nagy fémdarabot rögzített a sarkára.
Rákérdeztem, hogy mire megy ki a játék.
Azt mondták, hogy amíg meg nem tanulok rendese járni, rajta lesz.
Abban mentem iskolába.
Minden tekintet rám szegeződött.
Életkoromból adódóan nagyon kínosan éreztem magam.
Tudta, hogy ha a cipőm talpára teszi azt az izét, azzal megkeseríti az életem.
Úgy éreztem, irányítanak.
Arra értem haza az iskolából,
hogy kizártak a lakásból.
Az első néhány alkalommal kint maradtam, később visszatértem.
Csakhogy túl sokszor fordult elő.
Az ajtón dörömbölt. Kizárták a házból.
Nem véletlenül, nagyon is szándékosan.
Kiabáltam: „Van bent valaki?”
David szólt anyának, hogy ne válaszoljon.
A hátsó ajtóhoz mentem.
Alaposan kidühöngtem magam.
Hangos dörömbölést hallottam.
Felnéztem, és megláttam a nővérem, bepánikolt.
Még soha nem látott olyannak, mint amikor az ajtón dörömböltem.
Azt mondtam: „Engedj be! Fogom a cuccom, és itt sem vagyok!”
Sírt. Azt mondta: „Nem mehetsz el!”
Azt feleltem: „Sophie, el kell mennem!”
Amíg ki nem tisztult a fejem,
rá sem ébredtem, hogy Daviddel kezdődött az egész.
„Miért történik ez? Miért akarná ezt bárki?
Ki ez a fickó? Mit akar?”
Rob azt mondta, az IRA a nyomunkban van, mozgásban kell maradnunk.
Ma Warrington belvárosa volt az IRA terrorizmusának célpontja…
Két nappal azután, hogy elhagytuk Warringtont,
két bomba robbant a város közepén.
Fontos volt, hogy semmilyen nyomot ne hagyjunk magunk után.
Számomra az volt a legrosszabb, hogy nem léphettem kapcsolatba
a családommal és a barátaimmal.
Ez nagyon zavart.
Tudtam, hogy aggódni fognak,
hiszen akkoriban senkinek nem volt mobiltelefonja.
Már egy ideje nem hallottunk Sarah felől, ez nem vallott rá.
Ezért felhívtam Sarah főiskoláját.
Azt mondták, hogy nincs ott és nem tudják az okát.
A főiskola mellett egy tanyán dolgozott,
és a gazda aggódott, hogy mi történhetett Sarah-val,
mert a kocsiját összetörve hagyták náluk.
Az ember persze ilyenkor azonnal aggódni kezd,
hogy mi történhetett.
Már hívni akartam a rendőrséget, mikor a készülék megcsörrent.
Sarah keresett.
Megkönnyebbülés volt hallani, de a hangja kissé szokatlanul csengett.
„Apa, szeretnénk beugrani hozzád! Négyen vagyunk.”
Apám az eltűnésemről kérdezett minket.
Az MI5 tartott tőle, hogy az apám olyannal beszél, akivel nem kellene,
és ezzel akaratlanul is információkat ad át az IRA-nak.
Rob szerint azért kellett meglátogatnunk a szülőket, hogy eloszlassuk a félelmet.
Éjfélkor érkeztek.
Ez sem vallott rá.
Ekkor láttuk először Robot.
Magabiztos volt-e Rob? Igen. Sőt, mondhatni beképzelt.
Rob a lelkünkre kötötte, hogy tartsunk ki a fedősztorija mellett.
Sarah nem volt valami nyájas.
Ez sem vallott rá, egyáltalán nem.
Azt hazudtam nekik, hogy májrákom van, és arra gondoltam,
hogy az utolsó néhány hetemet kirándulással töltenénk.
Nos, én gazda vagyok.
Ha marhacsordád van, könnyen kiszúrod a beteg példányt
a járása vagy a viselkedése alapján.
Meglátszik rajta.
Johnon nem látszott.
Mr. Smith feltett nekem egy kérdést:
„Mennyire vagy beteg?”
Lefagytam, elfogott a remegés.
Egész testében rázkódott.
Mintha nagyon félt volna.
A tűrőképességem határán lehettem,
semmit sem hittem el abból, amit mondtak.
Tudták, hogy valami nem stimmel.
Rob hazudott a szüleimnek.
Azt mondta, ne aggódjanak,
két héten belül visszamegyünk a főiskolára.
Ezután nagyon gyorsan leléceltek.
Persze, megöleled a családtagokat, elbúcsúzol tőlük.
Nem tudtam, mikor látom viszont őket.
Tudtam, hogy valami nincs rendben, megállíthattam volna őket.
Nem kellett volna elengednem.
Azóta is bánom, hogy nem tartottam vissza őket.
Hetekig vártunk.
Sarah nem ment vissza a főiskolára.
Ezen a ponton már tudja az ember, hogy valamit tennie kell.
Utaltam a bankkártyájára.
Amikor vett valamit Cheltenhamben, akkor tudhattam, hogy ott van.
Ez ötletet adott.
Nyomon tudtam követni, merre jártak,
hová mentek és mikor. Mindezt megjelöltem egy fali térképen.
SARAH ÖSSZETÖRT KOCSIJA!
Tudtuk, össze-vissza járják az országot,
és ha egy nap délnek utaznak,
ugyanaznap északnak is fordulhatnak, azután megint vissza.
Ennek nem sok értelme volt.
Átnéztem a kimutatásokat, hogy lássam, melyek a legnagyobb kifizetések
vagy melyek tűnnek érdekesnek.
Öltönyt vásárolt a férfire, aki velük volt.
JAZZ KFT.
Megszálltak egy hotelben, majd sietve távoztak.
Úgy tűnt, Sarah túl sokat költ.
Pedig mindig takarékos volt,
sosem szórta a pénzt.
Nyugtalanítottak minket a fejlemények.
Sarah ezután telefonált.
Azt mondta…
„Egy évvel el kell halasztanom az államvizsgát,
mert már nem érdekel a gazdálkodás.
Egy biztosítótársaság, a Commercial Union
gyakornoki állást kínál nekem,
évente 25 000 fontot fizetnének.”
Mikor azt mondta, nem megy vissza a főiskolára,
már tudtuk, hogy kicsúszott a kezünkből az irányítás.
Felhívtam a biztosítótársaságot. Kiderült, hogy nem volt ilyen állásajánlatuk.
Az összeg jóval magasabb volt annál, mint amit egy képzetlen munkaerőnek fizetnének.
Rászedés volt az egész.
Semmi sem stimmelt.
Sarah nem hazudozott.
Egy házban laktam anyával és Daviddel.
Úgy éreztem, hogy anyám teljesen más ember lett.
Jake már elment, apával élt,
én egyikükkel sem beszéltem.
Úgy éreztem, magamra hagytak.
Az egyetlen útmutatást Davidtől kaptam.
Emlékszem, David azt mondta, hogy apa csalódást okozott anyának
azzal, amit a múltban tett vele
a házasságukkal és a válásukkal kapcsolatban.
Ez nagyon kifinomult, fokozatos folyamat volt.
David azt kérdezte: „Soha többé nem akarod látni apád, ugye?
Többé nem akarsz beszélni vele, igaz?
Többé nem akarsz beszélni az apáddal. Nem akarod látni, igaz?
Hát persze, hogy nem!
Soha többé nem akarod látni apád, igaz?”
Minden nap ezzel jött. Naponta többször.
Egy idő után elkülönítettem az „apa” szót apám nevétől.
Egy idegent hívtak Mark Cliftonnak, nem az apámat.
Csak egy ijesztő alak volt, aki bántott volna engem és a családom.
Boldog szülinapot!
Sokszor írtam Sophie-nak, rengeteg sms-t küldtem.
Boldog szülinapot, kedves Sophie!
Elmondtam, mennyire szeretem, mennyire hiányzik.
Szerettem volna elérni, hogy minden a régi legyen.
Valahányszor levelet kaptam, betettem egy borítékba.
A borítékon az állt: „Mr. Mark Clifton hazugságai és rágalmai.”
A régi hirdetőtáblámra volt tűzve.
Két és fél évig nem beszéltem apámmal.
Nyilvánvalóvá vált, hogy David áll az egész mögött,
de nem jöttem rá, miért teszi.
Azon tűnődtem, mi ez az egész, ki ez a pasas.
Helyi kutatást végeztem vele kapcsolatban, rákerestem az interneten.
David Hendy néven ismertem.
Utánanéztem helyi névsorokban, helyi keresésekben.
Semmit sem találtam róla.
Mintha kísértet lenne.
HAT HÓNAPJA SZÖKÉSBEN.
Felhívtam a rendőrséget.
Azt mondták, Sarah 18 év feletti.
Szabad asszony, önálló döntéseket hozhat.
„Miért vesztegeti a rendőrség idejét?”
Egyedül kellett megkeresnem.
Tudtam: Sarah eltűnt.
Tudtam, hogy vélhetően Roberttel van.
De mégis hol?
Át kellett néznem azokat a helyeket, ahol megfordulhattak.
Ha viszont követsz egy nyomot, ami téves is lehet,
AUTÓKÖLCSÖNZŐ
az akár 100 különböző helyre vezethet,
és mindet ellenőrizned kell, hátha éppen ott jártak.
„Helló! Itt Peter Smith beszél.”
„Halló!”
Halló! Jó reggelt!
„Segítene, kérem?”
Segítene?
„A lányomat keresem.”
Sarah-nak hívják.
„Jó reggelt! Sarah apja vagyok.”
Peter Smith vagyok.
„Információkat gyűjtök. Segítene?”
Lenne egy problémám.
„Ki szeretném deríteni, mi történt.”
„Eltűnt a lányom.”
Eltűnt.
Mire a menedékházba értünk, mindenki feszült volt, főleg Rob.
Rob megtudta, hogy Sarah apja megpróbált lenyomozni minket.
Egyik nyom vezet a másikhoz, nyomról nyomra.
Legyen az egy tanyaház, egy kiadó szoba, bármi.
Rob elküldött, hogy figyeljem az autókat.
Vezetnem kellett, hol milyen autók parkoltak,
hogy a főnökei utánanézhessenek a rendszámoknak.
Lépésről lépésre kell haladnod.
Ha minden fázison óvatosan küzdöd át magad,
végre lesz esélyed.
Sarah-t látták kimenni egy peterborough-i házból.
Ebből jött a kérdés…
hogy mi az utcanév és a házszám.
Nem telefonáltam oda. Kerültem a feltűnést.
Véletlenül sem akartam a tudtukra adni, hogy keresem őket,
nehogy kereket oldjanak.
Hogyan jutsz be egy lezárt házba?
Hátulra mégy, és keresel egy nyílást.
Ha nem találsz nyílást, csinálsz egyet.
Amikor megoldást keresel,
nem feltétlenül maradsz a törvényes eszközöknél,
különben nem jutsz messzire.
A peterborough-i ház teljesen üres volt
egyetlen szobát kivéve, ahol megtaláltam John és Sarah cuccait.
Úgy nézett ki, mintha alig dobálták volna le
a sietős távázás előtt.
Kiszúrtam egy feljegyzést a papírok között.
„Figyelj, remek hírem van számodra!
Egy biztosítótársaság, a Commercial Union…
gyakornoki állást kínált nekem,
évente 25 000 fontot fizetnének.”
Ez arculcsapásként ért.
Szóról szóra ezt mondta a telefonban.
Sarah előre leírta, hogy mit fog mondani.
Ezen a ponton már tudtam, hogy valaki a háttérből mozgatja a szálakat.
Nem tudom bizonyítani, de biztosan Robert volt az.
Sheffieldben kötöttünk ki egy újabb menedékházban a Dorothy Roadon.
Rob szerint a házat bepoloskázták,
hogy az MI5 ellenőrizhesse, biztonságos-e az épület.
Meg kellett változtatnom a külsőm.
A hajam két és fél centisre kellett vágni,
majd platinaszőkére festeni.
Rob szigorúan arra utasított, hogy ne fedjük fel a nevünk.
Így Jamie lettem.
FELSZOLGÁLÓJA, JAMIE.
Rám parancsolt, hogy semmit se osszak meg magamról és a múltamról,
ne kerüljek közeli ismertségbe a környezetemmel.
Álcaként Rob szerzett nekem egy felszolgálói állást.
Egy halsütödében dolgoztam a Betty Smith fedőnév alatt.
KESZEGAPA HALSÜTÖDE.
Abból állt az életem, hogy felkelek, veszek egy buszjegyet,
ledolgozom a hat-nyolc órás műszakot,
várok,
éjfélig körbekocsikáztatnak,
őrködöm, alszom, majd kezdem előlről.
Felkelek, buszjegyet veszek, ledolgozom a hat-nyolc órás műszakot, várok…
Feszültséggel telt hetek.
Öt lövést adtak le, a rendőrt két lövés érte.
A robbanás három ember halálát okozta.
Felkelés, buszjegy…
Soha nem tudni, mi történik.
…várakozás, hosszas kocsikázás…
Nem tudni, ki van a nyomodban, agyalni, hogy mi folyik.
Felkelni…
Újabb haláleset történt.
Akkora feszültség gyülemlik fel benned, hogy állandóan stresszelsz.
Felkelés, buszjegy.
A sebesülteket helyi kórházakba szállították.
Műszak, többórás várakozás, hosszas kocsikázás, alvás.
ÉBRESZTŐ – SZUNDI – RENDBEN.
Minden nap egyforma volt.
- Reggeli ébredés. - Felkelés…
David elvitt a munkahelyemre.
- Dolgoztam. - Vártam.
És vártam.
David értem ment, azután megint aludtam.
Felkeltem, minden kezdődött előlről.
Újra és újra.
Fodrászgyakornokként dolgoztam.
Minden hónapban 300 font bérleti díjat kellett fizetnem,
pedig alig kerestem többet 400 fontnál.
Anya egyre kevésbé vett részt a döntésekben.
David eleinte azzal kérte el a pénzt, hogy anyának szánja,
kifizeti a lakbérét.
Volt egy 10 000 fontos takarékbetétem…
amikor megtudta, kinevetett.
Valósággal…
büszke volt magára.
David rávett, hogy menjek be a bankba, és hazudjam azt,
hogy az első autómat szeretném megvenni a pénzből.
Kivettem a pénzt, egy borítékban volt. Odaadtam Davidnek,
és volt-nincs.
Egy éjjel munka után David egyáltalán nem ment ki elém.
Amikor reggel telefonon beszéltem vele,
mondtam, hogy ez nem oké.
„Nem teheted ezt másokkal!
Nem hagyhatsz ott a munkahelyemen,
hogy a padlón aludjak!”
El kellett mennem, a saját egészségem érdekében.
Mondtam anyának, hogy sajnálom, de nem maradhatok vele.
Miután már egy éve egyedül éltem,
végül felvettem a kapcsolatot Jake-kel és apával.
Bementem a konyhába, és ott állt Sophie…
Hát igen. Ölelkeztünk és sírtunk.
Csodálatos, milyen gyorsan túlteszed magad a dolgokon, ha szeretsz valakit.
Amikor elmentem, akkor kezdtem megérteni, mit művelt David.
Talán azért, hogy eltüntessen az útból.
Ki akarta sajátítani anyát.
DÁTUM: 2014 . JANUÁR.
Végül 2014-ben, amikor már két éve jártak,
anya és David elhagyta a házat.
Senki se tudta, hová mentek.
Mikor Sandra elment, nem gondoltam,
hogy utoljára látjuk a gyerekekkel.
Visszamentem a házba, hogy eladható állapotba hozzam.
Teljesen ledöbbentett és elborzasztott, amikor a hálószoba ajtaján
egy hatalmas, ipari méretű lakatot pillantottam meg.
Olyan lakatot, amilyet garázshoz vagy fogdában használnak.
Az ajtó előbb megadta volna magát.
Arra szolgált, hogy valakit bent vagy kint tartsanak.
Az egész ablakot újságpapír borította,
így kintről senki sem láthatta, mi folyik odabent.
Felkavarónak és vészjóslónak tartottam,
hogy valaki a végsőkig menjen azért,
hogy A, kívülről ne lehessen belátni
és B, óriási lakattal zárjon le egy szobát.
Meglepett, mennyi levél volt a házban.
Az elképzelhető összes számla, fizetési felszólítás
és a bírósági idézés.
SÜRGŐS INTÉZKEDÉST IGÉNYEL.
Rengeteg levél.
Számlák az áramszolgáltatótól, a telefontársaságtól,
a helyi önkormányzattól.
ÉRTESÍTÉS VÉGREHAJTÓI BEAVATKOZÁSRÓL
Parkolási bírság, adóbírság jogosulatlan adó-visszatérítésért.
Hitelkártya-adatok és még több parkolási bírság.
A jelzálogbanktól is jött egy.
Hosszú hónapok óta nem fizették a jelzálogot.
A mindenit!
Sandrának nem volt hiteltúllépése, sem hitelkártyája David előtt,
ezért ezt a siralmas pénzügyi helyzetet szerintem David idézte elő.
Az autóra, amelyet anyukád és David vezetett,
nem fizettek törlesztőrészletet.
Egy nagyon drága, 35 000 fontot érő autóról beszélünk.
Anya ajándékba kapta, de az ő nevére vették fel a hitelt.
Kapott egy autót, amit neki kellett fizetnie.
David folyton azt hajtogatta nekünk, hogy nagyon jól keres,
menő autókat, drága karórákat vásárol.
De a papírok alapján mindent csak színlelt.
Folytattam a kutatást.
Korábban is próbáltam, most messzebb és mélyebbre mentem.
Továbbra sem találtam róla semmit,
de hirtelen az az ötletem támadt,
hogy a „David Hendy csaló” kifejezést írjam be.
Kaptam is találatot egy ilyen néven ismert emberről,
ÉLETFOGYTIGLAN ÉVTIZEDNYI HAZUGSÁGÉRT.
aki a Robert Freegard nevet is használta.
„Csaló, aki ellopta az életem.”
„A rendőrség szerint egészen egyedülálló módon gonosz.”
„Robert Freegard, a megtévesztés mestere,”
ahogyan hamarosan a brit bulvárlapok nevezték.
„Freegard, aki James Bond-kaliberű ügynöknek adta ki magát,
közel kétmillió dollár készpénzt csalt ki az áldozataiból.
A „Képek” fülre kattintottam.
KÉPEK
Bingó! David Hendy más néven Robert Freegard.
Ugyanaz az ember.
Teljesen ledöbbentem. Borzalmas bűncselekményeket követett el.
Ez a férfi megkörnyékezte a családom, és nem tudtuk, kicsoda.
MEGTÉVESZTÉS
CSAPDA
„GONOSZ”
A feliratot fordította: Poór Anikó