VELJAČA 2020. GODINE
Da vam je mama sad ovdje,
koju biste joj poruku poslali?
-Tipa: „Mama, ako slušaš…“? -Da.
Zamisli da ti je kamera mama.
Mama, ako ovo gledaš…
znaj da ćemo, bez obzira na sve,
uvijek biti uz tebe.
Što želite od mame?
Ne znam.
Teško je nakon…
Sedam godina?
Ni ne znam.
Misliš da bi nas mama prepoznala?
A mi nju?
Mama, ako ovo sad slušaš,
nije važno kroz što smo prošli.
I dalje te volimo i želimo da se vratiš u naše živote.
Ono najteže jest to što se ovo i dalje događa,
a događalo se i prije.
Možda postoje ljudi kojima je mogao učiniti tko zna što.
NETFLIXOVA DOKUMENTARNA SERIJA
Tajni agent MI5
i dalje se smatra opasnim.
Kontrolirao je sve u mom životu.
Želi je samo za sebe.
Ne smije pozvati policiju.
Ali tome služi američko veleposlanstvo.
Rekli su da će te izvući iz zemlje.
Tko je taj tip? Što želi?
Želi novac.
-Htio je seks. -On je psihopat.
Živi skriven. Živi u sjeni.
Kao da lovite duha.
On u pozadini manipulira njome.
…dobio je nadimak „Lutkar“.
GODINA 2020.
Ovo mi je najdraža mamina fotka.
Ljudi koji je vide kažu:
„Bila si plava kad si bila mlađa“,
a ja kažem: „To je moja mama.“
Dok sam odrastala, prijatelji su željeli da njihova mama bude poput moje.
„Da bar moja mama sjedi i pjeva s nama u autu.“
Čak i na putu do dućana pjevala bi sve pjesme kao moji prijatelji i ja.
Svi su mislili da je fora.
Mama je bila jako draga i brižna.
Sve što je radila bilo je za nas.
Kad sam bio s mamom, bio sam mamin sin.
Odlično. Tata izgleda tako mlad.
Sandra je bila moja prva prava ljubav.
Sandru sam upoznao s 14 godina.
Vjenčali smo se s 20, a onda je Sophie stigla.
Sretan rođendan ti
Nažalost, kako su godine odmicale, razdvojili smo se i razveli,
ali ostali smo jako dobri prijatelji
i zajedno smo odgojili djecu.
Mama je bila mlada kad je upoznala tatu i nije išlo.
No možda hoće s nekim drugim.
ŽENSKO GODINE: 35-40
Mama je odlučila započeti s online spojevima.
UREDI
Sjećam se da mi je pokazala profil i fotke.
VOLI OBITELJ, ZABAVNA, OPUŠTENA
I nekako si pomisliš:
„Ovo je reklamiranje.“
„Imamo novi posao ako ga želite.“
„Netko tko će voljeti moju mamu, a možda i nas.“
Mama je tu i tamo imala nekog dečka.
Nijedan nije bio pravi za nju.
MUŠKARAC GODINE: 35-40
STUDENI 2011. GODINE
Ali jedne noći netko je nazvao.
I to je postalo normalno.
„To je tip s kojim se dopisujem. Zove se David.“
Radio je u medijima
i prodavao je prostor za oglašavanje velikim tvrtkama.
David je volio automobile.
Volio je skupe stvari.
Mama nikad nije imala novi auto.
Kad sam prvi put vidjela novi plavi Audi, rekla sam:
„Glamurozno.“
Bilo joj je uzbudljivo što je mogla reći da je to njezino.
Bio je u boji po narudžbi.
Činilo se da je napokon dobila nešto što zaslužuje.
David je planirao da svi odemo u Španjolsku.
Bio sam uzbuđen jer sam već bio putovao,
ali nikad nisam bio u Španjolskoj.
Početak putovanja činio se normalnim.
Prijavili smo se u hotele kako smo i trebali.
No nakon toga bili smo u autu
cijelu noć i cijeli dan, rijetko smo stajali.
Samo je David vozio.
Slušali smo Duran Duran cijelim putem.
Dok smo prolazili kroz provjeru putovnica,
David se ponašao čudno.
Nije htio da mi vidimo njegovu putovnicu.
Pitao sam ga za prezime
i on je rekao: „Ma ne brini se za to.“
Pitao sam se: „Zašto skrivaš svoje prezime?“
Znate… U čemu je stvar?
Nisam imala pojma što se događa. Samo sam znala da je čudno.
Došlo je do faze kad bi David stalno noćio,
a onda više nikad nije otišao.
Što smo ga više viđali, to je više postajao dijelom naših života.
Često je davao naslutiti koliko novca ima.
Uvijek je govorio mojoj mami o tome što joj može kupiti.
Rekao je da je zaposlen i da ima taj posao,
ali uvijek je bio kod nas doma. Nikad ga nisam vidio da ide na posao.
Izgledalo je kao da je nezaposlen.
Nešto mi je bilo čudno.
Da sam onda znao što znam sad,
tko David zaista jest…
nema šanse da bi se motao oko moje obitelji i moje djece.
GODINA 2012.
GODINA 1993.
Dakle…
Kako se zovete?
Zovem se John Atkinson.
Razgovarat ćemo o razdoblju
prije svega ovoga.
Dobro.
Dok si bio na fakultetu,
upoznao si tog tipa i cijeli ti se život promijenio.
AGRONOMSKI FAKULTET
Bio sam student najboljeg agronomskog fakulteta u Engleskoj.
Ali bilo je to užasno vrijeme.
Početkom 90-ih cijela je nacija bila zabrinuta zbog činjenice
da je Irska republikanska armija objavila rat.
Bomba sa 100 kg eksploziva bila je u parkiranom kombiju u sporednoj ulici.
IRA preuzima odgovornost za današnji bombaški napad
blizu rezidencije britanskog premijera.
Uhvaćeni u oluji letećeg stakla i krhotina, trgovina puna žrtava…
IRA je upozorila da će napadi ovog vikenda
biti popraćeni s još bombardiranja
sve dok britanska vlada nastavi okupirati dio Irske.
Među nama su bili teroristi
koji su podmetali bombe da nam poremete način života.
Na fakultetu je bilo mnogo irskih državljana
i fakultet je bio pod nekakvim nadzorom ili pod sumnjom
jer je student krijumčario oružje za IRA-u.
Dakle, 20-god. studenta s Agronomskog fakulteta Harpera Adamsa
zaustavila je policija.
Pronašli su dvije puške kalašnjikov,
100 metaka
i tragove pet različitih vrsta eksploziva u autu.
Činilo se nadrealno da je taj terorist bio među nama.
Nakon toga,
iznenada, moj prijatelj Irac počinio je samoubojstvo.
Zašto bi takav sjajan tip to učinio?
Otišao sam u pub.
…IRA-e.
Razgovarao sam s novim konobarom, Robom.
Upoznao sam ga unatrag nekoliko tjedana.
Rekao sam mu za smrt mog prijatelja,
a on je rekao:
„Zaista misliš da se ubio?
Nije počinio samoubojstvo. IRA ga je ubila.
Vidio je nešto što nije smio.“
„Što je moj prijatelj vidio?“
Pitao me: „Znaš izraditi bombu, zar ne?“
„Ne baš.“
„Glavni sastojci su gnojivo i dizelsko gorivo.“
„Gdje ćeš to nabaviti?
To se koristi na farmama.
Misliš da je student koji je krijumčario oružje djelovao sam?
Ti ljudi rade u ćelijama, a njih još ima.“
Pitao sam ga kako on to zna.
„Ja nisam ono što misliš. Sve je ovo samo paravan.
Ja sam agent MI5.“
Rob je rekao da im treba netko s fakulteta
da raskrinkaju IRA-inu ćeliju.
„Vidjeli smo tvoj dosje, čist je. Ti si osoba za nas.“
Bio sam i malo uzbuđen.
Maknut ćemo teroriste s ulice?
Naravno. Ja sam za to.
Pitao me u koliko sam tučnjava bio.
Rekao sam da nisam borac i da izbjegavam sukobe.
Postalo je očito da trebam obuku.
Rob mi je pokazao direkt.
Učio me zadavati udarce,
ali i primati udarce.
„Moraš znati primiti udarac iz bilo kojeg kuta.“
Ne sjećam se koliko me puta udario.
Osjećao sam olakšanje što sam primio udarce
i što polažem test.
Dobio sam zadatak da zapišem tablice svih automobila
na dijelu kampusa najbližem skladištu dušičnih gnojiva.
Rob mi je rekao da napravim popis ljudi koji su mi bili sumnjivi,
koji su imali pristup gnojivu.
Moj cimer Jim bio je na popisu.
Rob i njegovi šefovi sumnjali su na Jima.
„Jim je jedan od njih.“
Pomisao da je Jim povezan s IRA-om
definitivno je bila šokantna i nevjerojatna,
ali ne i nemoguća.
Jim i ja živjeli smo u kući s Marijom i Sarom.
Sarah je bila moja cura.
Rob je rekao da mu šefovi govore
da više nije sigurno da budemo ondje.
„U velikoj smo opasnosti. I moramo odmah ići.
Ne samo ti i ja, nego i cure.“
Pitao sam ga hoće li reći djevojkama što i meni.
„Ne, preopasno je. Mogle bi ugroziti operaciju.“
„Kako ćeš ih onda uvjeriti da odu?“
„Morat ćeš im lagati da im spasiš živote.“
Maria i ja pozvane smo u pub jer nam je nešto morao reći.
Posjeo nas je
i rekao da ima neizlječivi rak.
Pomisao da će umrijeti bila je vrlo tužna.
Tad mi nije bio samo dečko, nego i prijatelj.
Bile su shrvane.
Sarah, posebice.
Osjećao sam onu mučninu
jer sam upravo izrekao najodvratniju laž.
To je definitivno nešto najgore što sam učinio.
Rekao sam da imam popis želja.
Da obiđem zemlju i vidim stvari koje inače ne bih vidio.
Dečko ti kaže da umire od raka.
Pitaš ga: „Ne postoji li terapija?“
„Apsolutno ne postoji.“ „Siguran si?“
Ulaziš u sve mogućnosti i sve ostalo.
No ako on kaže: „Imam još samo nekoliko tjedana života…“
Biste li ga vi odbili?
Apsolutno prezirem Duran Duran.
Rob je neprestano puštao „Ordinary World“.
Pjesma bi završila.
Ponovno bi je pustio. Završila bi.
Opet bi je pustio. Cijelim putem.
Ako čujem te taktove,
odmah me vrati u ono vrijeme.
John, Rob, Maria i ja putovali smo od grada do grada
diljem Velike Britanije.
Kad god bismo pokušali fotografirati Roba,
on bi preuzeo fotografiranje kako ne bi završio na fotografiji.
Bilo je čak i zabavno putovati zemljom s prijateljima.
Ali uvijek ti nešto u glavi govori:
„On umire.“
Laži su bile grozne.
No bile su opravdane jer životi su bili u opasnosti.
Traži se napadač.
Policajac je upucan i teško ozlijeđen sinoć u Cheshireu.
Antiteroristička jedinica Scotland Yarda…
Prošlo je deset dana od početka putovanja
i Rob nam je rekao da se ne možemo vratiti na fakultet.
Da se radi o nečemu mnogo ozbiljnijem.
Dopustio mi je da im kažem da ne umirem od raka.
Rekli su mi da je sve to laž.
Rob je rekao:
„Moraš ostati ovdje
jer si upletena u nešto što će ugroziti tebe i tvoju obitelj.“
Sarah nije bila sretna.
„Možeš li dokazati da radiš za MI5?
Možeš li dokazati da ne možemo ići kući? Zašto ne možemo kući?“
Pitala sam ih bezbroj puta.
Ali znao je koliko novca imam na bankovnom računu,
znao je gdje moja obitelj ima zemlju.
Rob je rekao da ima te informacije jer radi za vladu.
Samo smo morali slijediti njegove upute.
Kad sam se vratila u automobil…
Sad kad gledam, bila je to ogromna odluka,
jer to je bilo ključno za ono što će uslijediti.
Ta je odluka promijenila sljedećih deset godina mojeg života.
GODINA 1993.
GODINA 2012.
Moj i Sandrin odnos promijenio se kad se David uključio u njezin život.
Sandra se udaljila od mene.
Ne bi mi se uvijek javljala ili odgovarala na poruke.
To mi je bilo jako čudno.
Mama više nije izlazila s prijateljicama.
Razgovarala je samo s Davidom.
Nismo se družili kao obitelj.
Svi smo živjeli svoje živote.
Sve bi se više ljutila na nas.
Distancirala se od nas.
A mi smo njezina djeca.
Osjetio sam da ne znam tko postaje.
David je mami donio narukvicu.
Jednog je dana mama došla do mene i derala se.
David je stajao iza nje. Rekla je da sam joj ukrao narukvicu.
Rekao sam: „Ja sam ti sin. Nikad ne bih krao od tebe.“
Bliska smo obitelj. Vjerovali smo si.
A sad odjednom ne može vjerovati vlastitom sinu u svojoj kući.
To je bio tek početak.
David je rekao mom tati: „Sin ti je gej. Nije ti rekao.“
Tata mi je rekao: „Ako želiš biti gej, to je u redu.“
Rekao sam: „Tata, nisam takav. Nisam.“
Ne govoriš nekome da je nešto,
a David je upravo to radio.
To je uznemirilo mamu. To je uzrujalo tatu. To je uzrujalo Jakea.
Mama mi je kupila elegantne cipele za školu
i malo sam ih prebrzo istrošio.
David je rekao: „Riješit ću to.“
Vratio se s ogromnim komadom metala na potplatu.
Pitao sam ih o čemu se radi.
Rekli su da moram to imati dok ne naučim pravilno hodati.
Nosio sam ih u školu.
Ljudi su buljili u mene.
U toj dobi osjećaš nelagodu.
Znao je da će mi zagorčati život s time na cipelama.
Osjećao sam se kao da me kontroliraju.
Vratio sam se iz škole.
Zaključali su mi vrata.
Prvih nekoliko puta ostao bih vani i vratio se poslije.
To se dogodilo previše puta.
Lupa po vratima. Kuća je zaključana.
Nije pogreška. Prilično je namjerno.
Počeo sam vikati: „Ima li koga?“
David je rekao mami: „Ne odgovaraj.“
Otišao sam na stražnja vrata.
Obuzeo me napadaj bijesa.
Čula sam glasan prasak.
Pogledao sam i vidio sestru kako paničari.
Nikad me nije vidjela takvoga, udarao sam po vratima.
„Pusti me unutra. Idem po stvari i idem.“
Plakala je i govorila: „Ne možeš ići.“
Samo sam govorio: „Sophie, moram ići.“
Tek kad mi se razbistrila glava,
shvatio sam da je sve to počelo kad je David došao.
„Zašto se to događa? Zašto bi netko htio to učiniti?
Tko je taj tip? Što želi?“
GODINA 2012.
GODINA 1993.
Rob je govorio da nas IRA slijedi i da se moramo nastaviti kretati.
Danas je centar Warringtona bio meta IRA-inih terorista…
Dva dana nakon što smo napustili Warrington
dvije su bombe eksplodirale usred grada.
Morali smo se pritajiti i prikriti svoje tragove.
Meni je najgore bilo to što nisam mogla biti u kontaktu
s obitelji i prijateljima.
To me zbilja mučilo.
Znala sam da će se brinuti
jer tad još nitko nije imao mobitele.
Dugo se nismo čuli sa Sarom, što je bilo neuobičajeno.
Nazvao sam Sarin fakultet.
Rekli su da je nema i da ne znaju zašto.
Dok je studirala, radila je na farmi.
Farmer je bio zabrinut zbog Sare
jer je njezin auto ostavljen kod njih.
I tada, naravno, odmah se počneš brinuti
oko toga što se događa.
Htio sam nazvati policiju, no tad je zazvonio telefon.
Bila je to Sarah.
Osjećao sam olakšanje što je čujem, ali zvučala je čudno.
„Tata, želimo vas posjetiti. Četvero nas je.“
Otac me ispitivao o mom nestanku.
MI5 bio je zabrinut da bi moj otac mogao razgovarati s nekime
i nesvjesno prenijeti informacije IRA-i.
Rob je rekao da moramo posjetiti
moje roditelje da umirimo njihove strahove.
Stigli su u ponoć.
To je bilo neuobičajeno.
Tad smo upoznali Roba.
Rob je bio samouvjeren? Da. Moglo bi se reći da je bio drzak.
Rob je bio vrlo jasan da se moramo držati iste priče.
Sarah nije bila susretljiva.
Opet, to uopće nije bilo nalik njoj.
Rekao sam im da imam rak jetre
i da imam ideju
otići na odmor tijekom svojih posljednjih nekoliko tjedana.
Pa, ja sam farmer.
Ako imaš krdo goveda, primijetiš ono bolesno
prema načinu hoda ili ponašanja.
To se vidi.
Kod njega se nije vidjelo.
G. Smith mi je postavio pitanje.
„Koliko si bolestan?“
Ukočio sam se i počeo se tresti.
Cijelo mu se tijelo treslo.
Kao da se stvarno bojao.
Možda sam bio malo napet
i nisam vjerovao u ono što mi govore.
Znali su da nešto nije u redu.
Rob je lagao mojim roditeljima. Rekao je da se ne brinu.
Vraćamo se na fakultet za dva tjedna.
Nakon toga su prilično brzo otišli.
Da, zagrliš obitelj i pozdraviš se.
Nisam znala kad ću ih opet vidjeti.
Znajući da nešto nije u redu, trebao sam ih zaustaviti.
A ne ih pustiti.
Od tada žalim što ih nisam zadržao.
Čekali smo nekoliko tjedana.
Sarah se nije vratila na fakultet.
U tom trenutku znaš da moraš nešto učiniti.
Plaćao sam joj karticu.
Ako je kupila nešto u Cheltenhamu, znači da je bila u Cheltenhamu.
To mi je dalo ideju.
Mogao sam pratiti gdje su bili.
Datumi i mjesta gdje su bili završili su na zidu na karti.
SARIN AUTO OSTAVLJEN!
Znali smo da su bili po cijeloj zemlji,
i da će vjerojatno ići na jug.
U istom su danu otišli na sjever pa opet natrag.
Nije bilo smisla u tome.
Provjeravao sam izvode i gledao one gdje je najviše potrošeno
ili one zanimljive.
Kupila je odijelo muškarcu koji je bio s njima.
Odsjeli su u hotelu i žurno otišli.
Činilo mi se da Sarah troši previše novca.
Uvijek je pazila na novac
i nikad ga ne bi ludo trošila.
Bili smo uznemireni zbog toga.
Ali onda je Sarah nazvala.
Rekla je:
„Moram odgoditi završetak fakulteta za godinu dana
jer me poljoprivreda više ne zanima.
Commercial Union, osiguravajuća tvrtka,
ponudila mi je mjesto na njihovom pripravničkom stažu
s plaćom od 25 000 funti godišnje.“
Kad je rekla da se ne vraća na faks,
znali smo da je sve izmaklo kontroli.
Nazvao sam Commercial Union
i nije bilo takvih poslova u ponudi.
Taj je iznos bio mnogo veći od onog što bi oni platili
neobučenoj osobi.
To je bila totalna laž.
Ništa nije bilo normalno.
Sarah nije lagala.
GODINA 1993.
GODINA 2013.
Živjela sam s mamom i Davidom.
Osjećala sam kao da je mama potpuno druga osoba.
Jake je otišao i živio je s tatom, a ja nisam razgovarala s njima.
Osjećala sam se napušteno.
Jedino vodstvo koje sam imala bilo je ono Davidovo.
Sjećam se da je rekao
kako je moj tata iznevjerio moju mamu,
govorio mi je o stvarima koje je moj tata učinio mami,
stvari o njihovom braku ili pak o njihovom razvodu.
Progresija je bila suptilna i postupna.
David mi je rekao:
„Nikad više ne želiš vidjeti tatu, zar ne?
Ne želiš razgovarati s tatom, zar ne?
Ne želiš više razgovarati s tatom. Ne želiš vidjeti tatu, zar ne? Ne želiš.
Ne želiš.
Nikad više ne želiš vidjeti tatu, zar ne?“
Svaki dan. Više puta dnevno.
A onda sam se počela odvajati od imena.
Mark Clifton bilo je ime stranca,
ne mojeg oca.
On je bio zastrašujuća figura koja bi naudila meni i mojoj obitelji.
Sretan rođendan ti
Pisao sam Sophie i slao joj poruke mnogo puta.
Sretan rođendan, draga Sophie
Rekao sam joj da je volim i da mi nedostaje.
Pokušao sam vratiti stvari na staro.
Svaki put kad bih dobila pismo,
stavila bih ga u istu kuvertu na kojoj je pisalo:
„Laži i klevete g. Marka Cliftona.“
I bila je zakačena za moju staru ploču.
Nisam razgovarala s tatom dvije i pol godine.
Postalo je očito da David stoji iza svega toga,
ali nisam shvaćao zašto.
Pitao sam se: „Što se događa? Tko je taj tip?“
Pokušao sam ga istražiti na internetu.
Znao sam ga kao Davida Hendyja.
Pretražio sam lokalne imenike i slično.
Nisam ništa našao o njemu.
Bio je poput duha.
GODINA 2013.
GODINA 1993.
U BIJEGU ŠEST MJESECI
Nazvao sam policiju.
Rekli su da je Sarah starija od 18 godina. Bila je slobodna da sama odlučuje.
„Zašto tratite vrijeme policije?“
Morao sam je sam pronaći.
Znao sam da je Sarah nestala. Znao sam da je vjerojatno s Robertom.
Ali gdje?
Trebalo je proći sva mjesta na kojima su mogli boraviti.
Ali pratiš trag koji možda nikamo ne vodi.
TAKSI
Možda imaš 100 lokacija
i provjeravaš svaku da vidiš jesu li tamo odsjeli.
Zdravo. Ovdje Peter Smith.
Halo?
Halo? Dobro jutro.
Možete li mi pomoći?
Tražim svoju kćer.
Zove se Sarah.
Dobro jutro. Ja sam Sarin otac.
Ja sam Peter Smith.
Tražim informacije. Možete li mi pomoći?
Imam problem.
Pokušavam otkriti što se dogodilo.
Moja je kći nestala.
Nestala.
Kad smo stigli u sigurnu kuću,
svi su bili napeti, pogotovo Rob.
Rob je otkrio da nas Sarin tata traži.
Jedan trag vodi drugom, taj vodi trećem itd.
Seoska kuća, soba za iznajmljivanje, što god.
Rob me poslao u potragu za autima.
Morala sam zapisati koji su auti bili parkirani na određenim mjestima,
kako bi njegovi nadređeni mogli provjeravati tablice.
Moraš raditi korak po korak.
Ako pažljivo planiraš svaki korak,
na kraju ti se posreći.
Sarah je uočena kako izlazi iz kuće u Peterboroughu.
Pa sam pitao:
„Na kojoj je adresi kuća?“
Ne zovem pomoć. Ne radim buku.
Zadnje što želim jest obavijestiti ih da ih tražim
jer bi mogli pobjeći.
Kako ući u zaključanu kuću?
Ideš straga i tražiš rupu.
Ako je ne možeš pronaći, napraviš je.
Ne držiš se zakona u potpunosti
kad pokušavaš saznati stvari.
Inače nećeš stići daleko.
Kuća u Peterboroughu bila je prazna,
osim jedne sobe
u kojoj su bile Johnove i Sarine stvari.
Izgledalo je kao da su tek stavili stvari ondje i odmah su morali krenuti.
Uzeo sam jednu poruku među mnoštvom.
„Slušaj, imam dobre vijesti za tebe…“
…Commercial Union, osiguravajuća tvrtka,
ponudila mi je mjesto na njihovom pripravničkom stažu
s plaćom od 25 000 funti godišnje.
Bio je to težak udarac.
To mi je rekla preko telefona, od riječi do riječi.
Sari su napisali što da kaže.
Tada sam znao da mora postojati netko tko vuče konce.
Ne mogu to dokazati, ali siguran sam da je to Robert.
Završili smo u Sheffieldu u novoj sigurnoj kući na Dorothy Roadu.
Rob je rekao da je kuća ozvučena kako bi MI5
mogao nadzirati sigurnost zgrade.
Morala sam promijeniti izgled.
Kosa mi je morala bila dugačka oko dva i pol centimetara,
morala je biti svijetloplava, gotovo bijela.
Rob nam je dao stroge upute da ne odajemo prava imena.
Ja sam postao Jamie.
VAŠ POSLUŽITELJ JAMIE
Rekli su mi da ne otkrivam ništa o sebi i svojoj prošlosti.
Da se ne vežem s ljudima u blizini.
Kao paravan, Rob mi je sredio posao pipničara.
Radila sam u restoranu pod imenom Betty Smith.
Moj je život izgledao tako da sam ustajao, kupio autobusnu kartu,
radio smjenu od šest ili osam sati,
čekao,
vozili su me uokolo do ponoći,
nadzor, spavanje i sve ispočetka.
Ustani, kupi kartu za autobus, odradi smjenu,
čekaj…
Tjedni i tjedni stresa.
Bilo je pet hitaca, a policajac je dvaput pogođen.
Troje ljudi poginulo je u eksploziji.
Ustani, autobusna karta…
Ne znaš što se događa.
…čekanje satima, duga vožnja…
Ne znaš tko te prati, brineš se što se događa.
Ustani…
Opet ima mrtvih.
Sve se nakupi i stalno si pod stresom.
Ustani, autobusna karta.
Žrtve su odvezene u bolnicu.
Odradim smjenu, čekam satima,
duga vožnja, spavanje.
ALARM ODGODI
Dani su bili isti.
-Probudi se ujutro. -Ustani…
David bi me odveo na posao.
-Radila bih. -Čekaj.
Čekala.
David bi došao po mene. Spavala bih.
Probudila bih se i sve ponovila.
Opet i opet.
Radila sam kao frizerka, kao pripravnica.
Morala sam plaćati stanarinu 300 funti mjesečno,
iako sam zarađivala tek nešto više od 400.
Mama je polako imala sve manje pravo glasa.
Prvo je bilo: „Daj mi novac. Dat ću ga tvojoj mami.
Meni daj stanarinu.“
Imala sam štedni račun s 10 000 funti
i kad je to saznao,
počeo se smijati.
Bio je toliko…
gotovo pa ponosan na sebe.
David me nagovorio da odem u banku i lažem,
da kažem da podižem novac za prvi auto.
Podigla sam novac. Bio je u kuverti koju sam dala Davidu.
Nikad više nisam čula za to.
Jedne noći nakon posla David nije došao po mene.
Kad sam ujutro telefonski razgovarala s njim,
rekla sam da to nije u redu.
Da ne može to činiti ljudima.
Ne možeš me ostaviti da spavam na radnome mjestu na podu.
Morala sam otići radi vlastitog zdravlja.
Rekla sam mami da mi je žao. Nisam mogla više ostati.
Nakon što sam godinu dana živjela sama, stupila sam u kontakt s Jakeom i tatom.
Ušao sam u kuhinju, a Sophie je stajala ondje i…
Da. Izgrlili smo se i isplakali.
Nevjerojatno je kako brzo zaboraviš loše stvari kad voliš nekoga.
Kad sam otišla, počela sam shvaćati što radi.
Mislim da me htio maknuti s puta.
Želi je samo za sebe.
SIJEČANJ 2014. GODINE
Godine 2014., dvije godine nakon što su počeli hodati,
mama i David napustili su kuću.
Nitko nije znao kamo su otišli.
Kad je Sandra otišla, nisam mislio
da će to biti posljednji put da je djeca ili ja vidimo.
Vratio sam se u kuću da je pripremim za prodaju.
Bila sam potpuno užasnut i šokiran kad sam vidio da je na spavaćoj sobi
veliki industrijski lokot.
Takav lokot imate na garaži ili spremištu.
Vrata bi popustila prije lokota.
To služi da se osoba zadrži u sobi ili izvan nje.
Ovdje su bile novine
koje su u potpunosti prekrivale prozor.
Da nitko izvana ne vidi što se događa u ovoj sobi.
Mislim da je uznemirujuće i zlokobno
ići u takvu krajnost.
Tako izolirati prozore i staviti taj ogroman lokot u kuću.
Iznenadila me pošta u kući.
Ondje je bilo mnoštvo računa, raznoraznih opomena
i sudskih poziva.
ZAHTJEVA HITNO DJELOVANJE
Ovdje ima toliko pisama.
Računi za struju, za telefon,
za gradsko vijeće.
OBAVIJEST O IZVRŠENJU
Kazna za parkiranje, porezne olakšice za povrat poreza.
Podaci o kreditnoj kartici, još kazni za parkiranje.
Ovo je za hipoteku.
Dakle, hipoteka nije plaćena mnogo, mnogo mjeseci.
Sandra nije imala minus ni kreditnu karticu prije njega.
Ovo tužno financijsko stanje, po mom mišljenju, izazvao je David.
Auto koji su vozili tvoja mama i David.
Rate nisu plaćene.
Auto koji vrijedi 35 000 funti. Skup auto.
Auto je bio poklon mojoj mami, ali financiran na njezino ime.
Dobila je auto koji je morala platiti.
Uvijek nam je govorio da mu ide jako dobro,
da kupuje krasne automobile i skupe satove.
Gledajući ovo, sve je bilo lažno.
Još sam malo istraživao.
Već sam pokušao tražiti, ali sad sam tražio upornije.
I dalje nisam ništa našao.
I onda mi je samo sinulo
da upišem „David Hendy prevarant“.
PREVARANT
Na jednoj stranici opisan je čovjek koji se koristio tim imenom…
ŠPIJUN PREVARANT OSUĐEN
…ali i imenom Robert Freegard.
DESETOGODIŠNJI PAKAO
„Prevaranta koji mi je ukrao život policija proglasila zlim. Jedinstven je.“
„Robert Freegard, „Lutkar“, kako su ga ubrzo nazvali britanski tabloidi.
Glumeći agenta u stilu Jamesa Bonda,
Freegard je prevario svoje žrtve za gotovo dva milijuna dolara.“
Zatim sam kliknuo na „slike“.
SLIKE
Bum. David Hendy je Robert Freegard.
To je isti čovjek.
Potpuno šokiran. Zločini koje je počinio užasni su.
Taj je čovjek bio blizu moje obitelji i nismo znali tko je on.
PRIJEVARA
ZAMKA
ZAO
Prijevod titlova: Veronika Janjić