HELMIKUU 2020
Jos äitinne olisi täällä,
mitä haluaisit sanoa hänelle?
Ai kuten: "Äiti, jos kuuntelet…"? -Niin.
Kuvittele, että kamera on äitinne.
Äiti, jos katsot tätä,
tiedäthän, että tapahtui mitä tahansa,
olemme aina tukenasi.
Mitä haluat äitinne tekevän?
En tiedä. Se…
Se on vaikeaa…
seitsemänkö vuoden jälkeen? -En tiedä.
Tunnistaisiko äiti meidät?
Tunnistaisimmeko hänet?
Äiti, jos kuuntelet tätä nyt, menneillä ei ole väliä.
Rakastamme sinua ja haluamme sinut takaisin elämäämme.
Vaikeaa tässä on se, että tämä jatkuu yhä -
ja näin on tapahtunut ennenkin.
Maailmassa voi olla ihmisiä, joille hän on tehnyt ties mitä.
NETFLIX-DOKUMENTTISARJA
Salainen MI5:n agentti -
on yhä vaaraksi ihmisille.
Hän kontrolloi kaikkea elämässäni.
Hän haluaa äidin itselleen.
Hän ei voi soittaa poliisille.
Mutta Amerikan suurlähetystö on sitä varten.
Se saa sinut pois maasta.
Kuka hän on? Mitä hän haluaa?
Hän haluaa rahaa.
Hän halusi seksiä. -Hän on psykopaatti.
Hän elää kaiken ulkopuolella varjoissa.
Jahtasimme haamua.
Hän vetelee taustalla naruista.
…lempinimeltään Nukkemestari.
HUIJAUKSEN MESTARIT
Tämä on varmaan suosikkini äidistä.
Moni sen nähnyt on sanonut: "Olitpa vaalea nuorena",
vaikka siinä on äiti.
Ystäväni toivoivat lapsena, että heidän äitinsä olisi kuin minun.
"Kunpa äitini laulaisi autossa kanssamme."
Shoppailuretkilläkin hän lauloi lauluja minun ja ystävieni kanssa.
Kaikki pitivät häntä siistinä.
Äiti oli ystävällinen ja huolehtiva.
Hän teki kaikkensa puolestamme. Olin äidin pieni poika.
Pidän tuosta. Isä näyttää nuorelta.
Sandra oli ensimmäinen oikea rakkauteni.
Tapasin Sandran 14-vuotiaana.
Menimme naimisiin 20-vuotiaina, ja sitten Sophie syntyi.
Paljon onnea vaan
Valitettavasti ajauduimme erillemme ja erosimme,
mutta olimme hyviä ystäviä. Kasvatimme lapsetkin yhdessä.
Äiti oli nuori tavatessaan isän, eikä se toiminut.
Suhde voi silti toimia muiden kanssa.
IKÄ: 35–40, NAINEN
Äiti päätti kokeilla nettitreffailua.
MUOKKAA
Äiti näytti minulle profiilinsa ja kuvansa.
Ajattelin, että se on mainos.
"Meillä on sinulle työtä tarjolla.
Joku rakastamaan äitiä ja ehkä meitäkin."
Äidillä oli pari poikaystävää silloin tällöin.
Yksikään ei ollut oikea hänelle.
IKÄ: 35–40, MIES
MARRASKUU 2011
Eräänä iltana puhelin soi.
Siitä tuli säännöllistä. "Juttelen erään Davidin kanssa."
Hän työskenteli media-alalla myyden mainostilaa isoille firmoille.
David piti autoista.
Hän piti kalliista asioista.
Äidillä oli vain vanhoja autoja.
Pidin uutta sinistä Audia päheänä.
Hän kertoi innoissaan uudesta autostaan.
Hän sai sen mittatilausvärissä.
Minusta hän sai viimein ansaitsemansa.
David oli suunnitellut meille reissun Espanjaan.
Olin innoissani, koska en ollut käynyt koskaan Espanjassa.
Matkan alku vaikutti normaalilta.
Kirjauduimme hotelleihin sisään.
Sitten olimme autossa yötä päivää lähes pysähtymättä.
Vain David ajoi.
Kuuntelimme Duran Durania tauotta.
Kun passejamme tarkistettiin rajalla, David käyttäytyi oudosti.
Emme saaneet nähdä hänen passiaan.
Kysyin hänen sukunimeään, ja hän sanoi: "Älä sitä murehdi."
Ihmettelin, miksi hän salaili sitä.
Mikä siinä oli ongelmana?
En tiennyt, mistä oli kyse. Tiesin vain, että se oli outoa.
Sitten David oli aina meillä yötä -
eikä vain koskaan lähtenyt.
Mitä enemmän tapasimme, sitä enemmän hän oli osa elämäämme.
Hän vihjaili usein rahoistaan.
Hän kertoili äidille, mitä voisi ostaa tälle.
Hän väitti olevansa kiireinen mies ja käyvänsä töissä,
mutta hän oli aina kotonamme. En nähnyt hänen lähtevän töihin.
Hän vaikutti työttömältä.
Minusta jokin oli vinossa.
Jos olisin silloin tiennyt, kuka David oikeasti oli,
en olisi päästänyt häntä perheeni ja lasteni lähelle.
Joten…
Mikä on nimesi?
Nimeni on John Atkinson.
Puhumme ajasta ennen näitä tapahtumia.
Selvä.
Tapasit hänet ensimmäistä kertaa opiskellessasi -
ja koko elämäsi muuttui.
MAATALOUSKOULU
Opiskelin Englannin johtavassa maatalouskoulussa.
Se oli kamalaa aikaa.
90-luvun alussa koko maa oli varuillaan,
sillä Irlannin tasavaltalaisarmeija oli julistanut sodan.
Pommi, jossa oli 45 kiloa räjähteitä, oli laitettu pysäköityyn pakettiautoon.
Irlannin tasavaltalaisarmeija ottaa vastuun iskusta,
jonka pommi päätyi pääministerin takapihalle.
Kaupan uhrit jäivät keskelle lentävää lasia ja pirstaleita…
IRA varoitti, että viikonlopun iskuja seuraisi uudet pommitukset -
niin kauan kuin brittihallitus miehittää Irlantia.
Terroristit ujuttivat keskuuteemme pommeja häiritsemään elämäämme.
Koululla oli paljon irlantilaisia,
ja sitä pidettiin silmällä jollain tapaa,
koska opiskelija salakuljetti aseita IRA:lle.
20-vuotias Harper Adamsin maatalouskoulun opiskelija -
pysäytettiin poliisin toimesta.
Hänen hallustaan löydettiin kaksi Kalashnikoviaja 100 patruunaa.
Hänen autostaan löytyi jälkiä viidestä erilaisesta räjähteestä.
Oli epätodellista, että keskuudessamme oli terroristi.
Sen jälkeen eräs irlantilainen ystäväni teki itsemurhan täysin yllättäen.
Miksi niin mukava tyyppi tekisi niin?
Menin pubiin.
…IRA:sta.
Puhuin uudelle baarimikolle nimeltä Rob.
Olin tutustunut häneen.
Kerroin Robille ystäväni kuolemasta, ja hän sanoi:
"Luuletko hänen tehneen itsemurhan?
Ei tehnyt. IRA ampui hänet.
Hän näki jotain kiellettyä."
"Mitä ystäväni näki?"
Hän sanoi: "Osaat kai tehdä pommin." Minä siihen: "En oikeastaan."
"Tärkeimmät ainesosat ovat lannoite ja diesel.
Mistä niitä saa?
Niitä käytetään maatiloilla.
Luuletko, että se aseita salakuljettanut toimi yksin?
He toimivat soluissa, ja se solu toimii yhä."
Kysyin tietenkin: "Mistä tiedät?"
"En ole se, keneksi minua luulet. Olen peitetehtävissä.
Olen MI5:n agentti."
Rob sanoi, että he tarvitsevat jonkun paljastamaan IRA-solun koululla.
"Tietosi ovat puhtaat, joten pääset hommiin."
Osa minusta innostui.
Kannatin ajatusta siitä, että saisimme terroristeja pois kadulta.
Hän kysyi, monessako tappelussa olin ollut.
Sanoin vältteleväni konflikteja.
Oli selvää, että tarvitsin koulutuksen.
Rob näytti, miten iskeä.
Lyömisen lisäksi hän opetti,
kuinka kestää lyöntejä.
"Se on kestettävä mistä tahansa kulmasta."
En muista, kuinka monta kertaa hän löi minua.
Olin helpottunut, että kestin sen -
ja että läpäisin kokeen.
Tehtävänäni oli kirjoittaa muistiin autojen rekisterinumeroita -
tietyllä kampuksella, joka oli lannoitepuodin lähellä.
Sitten kirjoitin muistiin epäilyttävät ihmiset,
joilla oli pääsy lannoitteeseen.
Kämppikseni Jim oli listalla.
Rob ja hänen pomonsa epäilivät Jimiä.
"Jim on yksi heistä."
Ajatus siitä, että Jim oli mukana, oli järkyttävä ja vaikea uskoa,
mutta ei täysin uskomaton ajatus.
Minä ja Jim asuimme samassa talossa kuin Maria ja Sarah.
Sarah oli tyttöystäväni.
Robin mukaan hänen pomonsa sanoivat, ettei meidän ollut turvallista jäädä.
"Olemme suuressa vaarassa, ja meidän on lähdettävä.
Myös tyttöjen."
Kysyin, kertoisiko hän tytöille kaiken.
"Liian vaarallista. He voivat vaarantaa operaation."
"Miten ihmeessä saat tytöt mukaan?"
"Valehtele heille pelastaaksesi heidän henkensä."
Maria ja minä menimme pubiin, koska Johnin piti kertoa jotain.
Hän kehotti meitä istumaan ja kertoi parantumattomasta syövästään.
Ajatus hänen kuolemastaan oli hyvin surullinen.
Hän oli silloin poikaystäväni, mutta myös ystävä.
He olivat järkyttyneitä.
Etenkin Sarah.
Oloni oli kamala, sillä valheeni ei olisi voinut olla iljettävämpi.
Se on ehdottomasti kamalin tekoni.
Halusin muka tehdä asioita ennen kuolemaani.
Halusin matkustaa ympäri maata ja nähdä nähtävyyksiä.
Poikaystäväni kertoi, että hän kuolisi syöpään.
Kyselin hoidoista.
"Siihen ei ole hoitoa." "Oletko varma?"
Sitä käy kaiken mahdollisen läpi.
Mutta kun hän lopulta sanoi, että eläisi vain viikkoja…
Kieltäytyisitkö itse?
Inhoan Duran Durania.
Rob soitti "Ordinary Worldia" jatkuvasti.
Kappale loppui.
Hän soitti se uudelleen. Se loppui taas.
Ja hän soitti sen uudelleen.
Jos kuulen sitä hetkenkään, palaan mielessäni siihen aikaan.
Minä, John, Rob ja Maria matkustimme kaupungista toiseen -
ympäri maata.
Aina kun yritimme ottaa kuvan, jossa Rob oli,
hän nappasi sen ja tarkisti, ettei häntä näkynyt siinä.
Oli hauskaa matkustaa ympäri maata ystävien kanssa.
Mutta mieleen tuli aina ajatus: "Hän on kuolemaisillaan."
Valheet olivat kamalia.
Mutta ne olivat oikeutettuja, koska henkiä oli vaarassa.
Eilen Cheshiressä poliisia ampunutta -
miestä etsitään. Scotland Yardin terrorisminvastainen…
Olimme olleet matkalla kymmenen päivää,
kun Rob kertoi, ettemme voi palata koululle.
Kyseessä oli paljon vakavampi asia.
Sain kertoa, etten ollut kuolemassa syöpään.
Se olikin valetta.
Robin mukaan meidän piti jäädä sinne, koska olimme mukana jossain,
joka vaaransi meidät ja perheemme.
Sarah ei ollut tyytyväinen.
"Voitko todistaa olevasi MI5:stä? Voitko todistaa, ettemme voi palata?
Miksemme voi palata?" Kysyin heiltä useita kertoja.
Hän tiesi, paljonko tililläni oli rahaa -
ja että perheeni omisti maata.
Rob sanoi tietävänsä sen, koska työskenteli hallitukselle.
Meidän piti vain noudattaa ohjeita.
Kun palasin autoon…
Jälkiviisaana se oli merkityksellinen päätös,
sillä se oli keskeinen tapahtumien kannalta.
Se päätös muutti elämäni seuraavat kymmenen vuotta.
Suhteeni Sandraan muuttui, kun David oli hänen elämässään.
Sandra etääntyi minusta.
Hän ei vastannut puheluihini eikä tekstiviesteihini.
Se oli minusta kummallista.
Äiti ei mennyt enää tapaamaan ystäviään.
Hän puhui vain Davidille.
Emme viettäneet aikaa perheenä.
Elimme kaikki hyvin erillistä elämää.
Hän suuttui meille yhä enemmän.
Hän etääntyi meistä. Olimme kuitenkin hänen lapsiaan.
En enää tiennyt, kuka hän oli.
David antoi äidille rannekorun.
Sitten eräänä päivänä äiti alkoi huutaa minulle.
David seisoi hänen takanaan. Äiti sanoi: "Varastit rannekoruni."
Sanoin: "Olen poikasi. En varastaisi sinulta."
Olimme läheisiä ja luotimme toisiimme.
Ja nyt hän ei enää luota omaan poikaansa.
Se oli vasta alkua.
David sanoi isälle: "Poikasi on homo. Hän ei ole kertonut sinulle."
Isä kysyi siitä. Hän sanoi: "Jos olet homo, se ei haittaa."
Sanoin, etten ole sellainen.
Kukaan ei voi määritellä toista, mutta niin David teki.
Se sai äidin, isän ja Jaken tolaltaan.
Äiti osti minulle kengät koulua varten,
ja kulutin niiden kannat turhan nopeasti. David sanoi hoitavansa asian.
Hän laittoi kantoihin isot metallikyhmyt. Kysyin, mistä oli kyse.
"Pidät näitä, kunnes opit kävelemään kunnolla."
Käytin niitä koulussa.
Muut katsoivat minua. Siinä iässä olo on vaivaantunut.
David tiesi, että se tekisi elämästäni kurjaa.
Minusta hän kontrolloi minua.
Palasin koulusta.
Minut oltiin lukittu ulos.
Pari ensimmäistä kertaa jäin ulos ja palasin myöhemmin.
Viimein sain tarpeekseni.
Hän hakkasi ovea, koska hänet lukittiin ulos.
Se tehtiin tarkoituksella.
Aloin huutaa: "Onko siellä ketään?"
David sanoi äidille: "Älä avaa."
Menin takaovelle.
Jouduin raivon valtaan.
Kuulin kovan pamauksen.
Katsoin ylös ja näin siskoni paniikissa.
Hän ei ollut nähnyt minua sellaisena ennen.
Pyysin avaamaan oven, jotta saisin tavarani.
Hän itki ja sanoi, etten saisi lähteä. Sanoin, että minun oli pakko.
Vasta kun pääni alkoi selvitä,
ymmärsin, että kaikki alkoi, kun David tuli kuvioihin.
Mietin, miksi niin tapahtui ja miksi kukaan tekisi niin.
"Kuka tämä tyyppi on? Mitä hän haluaa?"
Robin mukaan IRA seurasi meitä ja meidän tulisi jatkaa matkaa.
Warringtonin keskusta oli IRA:n kohde tänään…
Kaksi päivää lähtömme jälkeen Warringtonissa räjähti kaksi pommia.
Meidän piti elää yhteiskunnan ulkopuolella.
Pahinta oli se, etten saanut pitää yhteyttä läheisiini.
Se huolestutti minua.
Tiesin heidän olevan huolissaan, sillä silloin ei ollut kännyköitä.
Emme olleet kuulleet Sarahista hetkeen, joka oli outoa.
Soitin Sarahin kouluun.
Hän ei ollut siellä, eikä koulu tiennyt miksi.
Ollessaan koulussa Sarah työskenteli maatilalla.
Maanviljelijä oli huolissaan Sarahista,
koska hänen autonsa oli jätetty tilalle.
Sitä tietenkin huolestuu heti -
ja miettii, mitä on tapahtunut.
Pohdin poliisille soittamista, kun puhelin soi.
Sarah soitti.
Oli helpottavaa kuulla hänestä, mutta hän kuulosti oudolta.
"Isä, haluaisimme tulla käymään. Meitä on neljä."
Isäni kyseli katoamisestani.
MI5 oli huolissaan siitä, että isäni puhuisi väärällä ihmiselle -
ja antaisi vahingossa tietoa IRA:lle.
Robin mukaan meidän piti käydä vanhempieni luona rauhoittelemassa heitä.
He saapuivat keskiyöllä.
Se oli outoa.
Tapasimme Robin ensimmäistä kertaa.
Rob oli itsevarma. Häntä voisi kuvailla ylimieliseksi.
Rob oli vaatinut, että kerromme tietyn tarinan.
Sarah ei ollut kovin avoin.
Se ei ollut hänen tapaistaan.
Kerroin, että minulla oli maksasyöpä ja että halusin -
lomailla viimeiset viikkoni.
Olen maanviljelijä.
Karjalaumasta sairaan yksilön huomaa -
kävelytyylistä tai käytöksestä.
Se näkyy.
Johnissa se ei näkynyt.
Herra Smith esitti minulle kysymyksen.
"Kuinka sairas olet?"
Jäädyin ja aloin täristä.
Koko keho tärisi.
Hän vaikutti olevan todella peloissaan.
Olin hieman varautunut enkä uskonut kuulemaani täysin.
He tiesivät, että jokin oli vialla.
Niinpä Rob valehteli heille.
Hän sanoi: "Ei hätää, palaamme koululle kahden viikon kuluttua."
Pian he jo lähtivätkin.
Hyvästelin perheeni halauksin enkä tiennyt, milloin näkisin heidät taas.
Olisi pitänyt estää heidän lähtönsä, sillä tiesin jonkin olevan vialla.
Pysäyttää heidät.
Olen katunut sitä siitä lähtien.
Odotimme useita viikkoja.
Sarah ei palannut kouluun.
Tiesin siinä vaiheessa, että jotain oli tehtävä.
Maksoin hänen luottokorttinsa.
Näin laskusta, että hän oli ollut Cheltenhamissa.
Sain ajatuksen.
Pystyin seuraamaan heidän liikkeitään.
Merkitsin heidän reittinsä ja päivämäärät seinäkartalle.
SARAHIN AUTO HYLÄTTY!
Tiesimme heidän matkustaneen ympäri maata.
Suuntaavan etelään ja jälleen pohjoiseen samana päivänä.
Siinä ei ollut järkeä.
Kävin laskut läpi ja huomioin suurimmat tai muuten kiinnostavimmat summat.
Hän osti puvun heidän seurassaan olleelle miehelle.
He asuivat hotellissa ja lähtivät kiireellä.
Sarah tuhlasi liikaa rahaa.
Hän oli ollut aina järkevä eikä tuhlannut rahaa miten sattuu.
Olimme huolissamme tilanteesta.
Sitten Sarah soitti.
Hän sanoi…
"Lykkään valmistumistani vuodella, koska maanviljely ei enää kiinnosta.
Commercial Union, vakuutusyhtiö,
on tarjonnut minulle palkallista harjoittelupaikkaa.
Vuosipalkka on 25 000 puntaa."
Kun hän sanoi, ettei palaisi kouluun, tiesin tilanteen lähteneen käsistä.
Soitin Commercial Unioniin, eikä moisia työpaikkoja ollut.
Firma ei maksaisi sellaista vuosipalkkaa kouluttamattomalle henkilölle.
Tarina oli täyttä valetta.
Se ei ollut normaalia.
Sarah ei valehdellut.
Asuin äidin ja Davidin kanssa.
Äidistä oli tullut aivan eri ihminen.
Jake oli lähtenyt ja asui isän kanssa, enkä puhunut heille.
Tunsin oloni hylätyksi.
Sain opastusta vain Davidilta.
David sanoi isän pettäneen äidin -
ja kertoi, mitä isä oli tehnyt äidille.
Hän kertoi heidän liitostaan ja avioerostaan.
Tilanne eteni hienovaraisesti ja asteittaisesti.
David sanoi: "Et kai halua tavata isääsi enää.
Et kai halua puhua isällesi enää.
Et halua puhua isällesi enää. Et halua tavata isääsi enää.
Et halua.
Et halua tavata isääsi enää, ethän?"
Päivittäin. Useita kertoja.
Lopulta aloin etääntyä isän nimestä.
Mark Clifton oli muukalainen, ei isäni.
Hän oli pelottava hahmo, joka satuttaisi minua ja perhettäni.
Paljon onnea vaan
Kirjoitin ja tekstasin Sophielle monta kertaa.
Paljon onnea, Sophie
Kerroin, kuinka rakastin ja ikävöin häntä.
Yritin saada asiat ennalleen.
Laitoin kaikki saamani kirjeet samaan kirjekuoreen,
jonka nimi oli: "Valheita ja herjoja herra Mark Cliftonilta".
Se oli kiinni korkkitaulussani.
En puhunut isälle kahteen ja puoleen vuoteen.
Oli selvää, että David oli tämän takana, mutten ymmärtänyt, miksi.
Mietin, mistä oli kyse ja kuka tämä tyyppi oli.
Yritin tutkia häntä netissä.
Tunsin hänet David Hendyn nimellä.
Tutkin paikallisia hakemistoja ja hakuja.
Hänestä ei löytynyt mitään.
Hän oli kuin aave.
PAOSSA 6 KUUKAUTTA
Olin soittanut poliisille.
Sarah oli yli 18-vuotias, joten hän sai tehdä omat päätöksensä.
"Miksi tuhlaat poliisin aikaa?"
Minun piti löytää hänet itse.
Tiesin, että Sarah oli kateissa. Tiesin, että hän oli Robertin kanssa.
Mutta missä?
Minun piti käydä läpi paikat, jossa he saattoivat olla.
Mutta johtolangat ovat jo saattaneet vanheta.
Paikkoja saattaa olla sata -
ja ne kaikki täytyy tutkia erikseen.
"Hei, Peter Smith tässä."
"Haloo."
Haloo. Huomenta.
"Voisitteko auttaa?"
Voitko auttaa?
"Etsin tytärtäni."
LONTOO
Hänen nimensä on Sarah.
"Huomenta. Olen Sarahin isä."
Nimeni on Peter Smith.
"Etsin tietoa. Voitko auttaa?"
Minulla on ongelma.
"Yritän jäljittää tapahtumia."
"Tyttäreni on kadonnut."
Kadonnut.
Kun saavuimme turvataloon, tunnelma oli kireä. Ja etenkin Rob.
Rob sai tietää, että Sarahin isä yritti jäljittää meidät.
Yksi polku johtaa toiseen.
Maalaistalo, vuokrattu huone ja niin edelleen.
Rob lähetti minut tutkimaan autoja.
Minun piti kirjata muistiin, mihin autot pysäköitiin,
jotta hänen pomonsa voisivat tarkistaa rekisterinumerot.
Asioita on tutkittava vaiheittain.
Jos jokaisen vaiheen tutkii tarkoin, löytää viimein jotain.
Sarahin nähtiin tulevan talosta Peterborough'ssa.
Kysyin -
talon osoitetta.
En kutsunut Sarahia. Pysyttelin hiljaa.
En halunnut varoittaa heitä etukäteen,
sillä he saattaisivat paeta.
Miten lukittuun taloon pääsee sisään?
Menin takapihalle ja etsin kulkuaukkoa.
Jos sellaista ei ole, se täytyy tehdä.
Sitä ei pysy täysin lain piirissä,
kun selvittelee asioita. Muuten ei pääse kovin pitkälle.
Peterborough'n talo oli täysin tyhjä muuten,
mutta yhdessä huoneessa oli Johnin ja Sarahin tavaroita.
Ne oltiin vain heitetty huoneeseen,
ja he olivat lähteneet.
Löysin viestin papereiden seasta.
"Minulla on sinulle hyviä uutisia.
Commercial Union, vakuutusyhtiö,
on tarjonnut minulle palkallista harjoittelupaikkaa.
Vuosipalkka on 25 000 puntaa."
Se oli melkoinen isku.
Sarah oli kertonut täysin saman tarinan puhelimessa.
Koko juttu oli käsikirjoitettu.
Siinä vaiheessa tiesin, että joku manipuloi häntä.
En voinut todistaa sitä, mutta Robert oli syyllinen.
Päädyimme Sheffieldiin Dorothy Roadin turvataloon.
Robin mukaan siellä oli kuuntelulaitteet,
jotta MI5 saattoi tarkkailla sen turvallisuutta.
Minun piti muuttaa ulkonäköäni.
Hiusteni piti olla noin 2,5 senttiset -
ja täysin vaaleat.
Rob antoi meille tiukat ohjeet olla paljastamatta nimiämme.
Minusta tuli Jamie.
TARJOILIJANNE
En saanut kertoa mitään itsestäni tai menneisyydestäni.
En saanut lähentyä kenenkään kanssa.
Rob järjesti minut baarimikoksi peitetehtäviin.
Olin kalaravintolassa töissä nimellä Betty Smith.
Elämäni koostui heräämisestä aamulla, bussilipun ostamisesta,
kuuden tai kahdeksan tunnin vuorosta, odottamisesta,
ajelemisesta keskiyöhön saakka, tarkkailusta ja nukkumisesta.
Heräsin, ostin bussilipun, menin töihin, odotin…
Viikkoja stressiä.
Viisi laukausta, poliisiin osui kahdesti.
Kolme ihmistä kuoli räjähdyksessä.
Heräsin, ostin bussilipun…
En koskaan tiennyt, mitä tapahtuisi.
…odotin tunteja, pitkä ajomatka…
En tiennyt, kuka meitä seurasi. Murehdin, mistä oli kyse.
Heräsin…
Ja taas kuolleita.
Sitä on jatkuvasti stressaantunut.
Heräsin, ostin bussilipun.
Uhreja vietiin sairaaloihin.
Kävin töissä, odotin tunteja, pitkä ajomatka, nukuin.
HERÄTYS
Joka päivä samaa.
Heräsin aamulla. -Heräsin…
David vei minut töihin.
Olin töissä. -Odotin.
Odotin.
David haki minut. Menin nukkumaan.
Heräsin, ja sama toistui. Uudelleen ja uudelleen.
Työskentelin oppisopimuskampaajana.
Maksoin vuokraa 300 puntaa kuukaudessa,
vaikka tienasin vain reilu 400 puntaa.
Äiti menetti sananvaltansa.
David sanoi: "Anna rahat minulle, niin annan ne äidillesi.
Veloitan vuokran äitisi puolesta."
Säästötililläni oli 10 000 puntaa,
ja kun hän sai sen selville, hän nauroi.
Hän oli -
melkein ylpeä itsestään.
David suostutteli minut menemään pankkiin ja valehtelemaan,
että nostin rahat ensimmäistä autoani varten.
Nostin rahat. Ne olivat kirjekuoressa, jonka annoin Davidille.
Enkä tiedä, mitä niille tapahtui.
Eräänä iltana töiden jälkeen David ei tullut hakemaan minua.
Kun puhuin hänelle aamulla puhelimessa,
sanoin, että se oli väärin.
Sanoin, ettei niin voi tehdä muille.
"Et voi jättää minua nukkumaan työpaikalleni."
Minun piti lähteä oman terveyteni vuoksi.
Sanoin äidilleni, että olin pahoillani. En voinut jäädä.
Kun olin asunut vuoden yksin,
aloin jälleen puhua Jakelle ja isälle.
Kävelin keittiöön, ja Sophie oli siellä, ja…
Me halasimme ja itkimme.
Rakkaidensa teot antaa anteeksi uskomattoman nopeasti.
Kun lähdin, aloin ymmärtää, mitä David teki.
Hän halusi minut pois tieltä.
Hän haluaa äidin itselleen.
TAMMIKUU 2014
Vuonna 2014 kaksi vuotta seurustelun alun jälkeen -
äiti ja David lähtivät.
Kukaan ei tiennyt, minne.
Kun Sandra lähti, en uskonut, että näimme hänet viimeistä kertaa.
Palasin talolle valmistelemaan sen myyntikuntoon.
Oli järkyttävää nähdä, että päämakuuhuoneen ovessa -
oli iso, järeä riippulukko.
Tällaisia lukkoja käytetään autotalleissa tai varastoissa.
Ovi antaisi periksi ennen lukkoa.
Tällä pidetään ihminen huoneessa tai sen ulkopuolella.
Sanomalehdet peittivät ikkunan täysin.
Kukaan ulkona ei nähnyt, mitä huoneessa tapahtui.
On huolestuttavaa ja pahaenteistä nähdä niin paljon vaivaa -
peittääkseen ikkunan -
ja laittaakseen niin järeän lukon sisäoveen.
Olin yllättynyt postista.
Siellä oli kaikki laskut, karhukirjeet -
ja oikeuskutsut, mitä kuvitella saattoi.
Kirjeitä riittää.
Laskuja sähköyhtiöltä, puhelinyhtiöltä,
kunnanvaltuustolta.
Parkkisakko. Verohyvityksiä vaaditaan takaisin.
Luottokortin tiedot, lisää parkkisakkoja.
Tämä koskee asuntolainaa.
Asuntolainaa ei maksettu kuukausiin.
Vau.
Sandra ei käyttänyt luottoa ennen kuin tapasi Davidin.
David on siis aiheuttanut nämä taloudelliset ongelmat.
Auto, jota äitisi ja David ajoivat. Sen rahoitusta ei maksettu.
Se oli 35 000 punnan huippuauto.
Auto oli lahja äidilleni, mutta rahoitus oli hänen nimissään.
Hän sai auton, josta joutui maksamaan.
David kertoi tulevansa hyvin toimeen.
Hän osti hienoja autoja ja kalliita rannekelloja.
Se kaikki näyttää olevan valetta.
Tutkin asiaa lisää.
Olin jo etsinyt tietoja, mutta nyt menin pidemmälle.
En löytänyt hänestä mitään.
Sitten sain idean hakea sanoilla "David Hendy huijari".
Löysin nettisivun, jossa kuvailtiin kyseisen nimistä miestä,
joka oli käyttänyt myös Robert Freegard -nimeä.
"Elämäni varastanut huijari.
Poliisi kuvailee miestä pahaksi ja ainutlaatuiseksi huijariksi."
"Robert Freegard, 'Nukkemestari' kuten brittilehdet häntä kuvailevat.
Bondin kaltaista agenttia esittänyt Freegard oli jo huijannut -
lähes kaksi miljoonaa dollaria uhreiltaan."
Sitten katsoin kuvia.
KUVAT
David Hendy on Robert Freegard.
Hän on sama mies.
Olin järkyttynyt. Hänen rikoksensa ovat kamalia.
Hän luikerteli perheeseeni, emmekä tienneet, kuka hän oli.
HUIJAUS
ANSA
'PAHA'
Tekstitys: Minea Laakkonen