Din episoadele anterioare:
Londra nu era tocmai sigură, dar eram familiarizată cu ea.
Puteam să mă integrez.
Până am înțeles că, cu cât petreci mai mult timp fără să fii văzut,
cu atât devii tot mai mic.
Până când dispari.
B și B...
Aveți o soră.
Un secret pe care n-am putut să-l spun nici măcar tatălui vostru.
Mama voastră l-a menționat pe tatăl meu natural în înregistrări?
A fost agresată
de angajator cam pe când te-ai născut tu.
Agresată?
Mabel,
primul meu copil.
De când te-am luat în brațe, am știut că vreau să-ți fiu mamă.
Era prea târziu.
Adevărul e că n-am ales eu să rămân fără tine.
Ai fost luată de lângă mine.
Când am plecat din Scoția, eram năucită.
Am încercat din răsputeri să uit tot ce se întâmplase.
V-am mai spus că m-am întâlnit cu Gibbs la Londra.
Dar adevărul e
că a trecut aproape un an până s-a întâmplat asta.
Și primele săptămâni înapoi la Londra au trecut pe nesimțite.
Până când am început să mă simt rău.
Nu aveți gripă, domnișoară Douglas.
- Ce ușurare! - Greață, oboseală, amețeli,
astea sunt simptomele unei sarcini.
Să înțeleg că nu vă așteptați la vestea asta.
Mai știți când a început ultimul dv. ciclu menstrual?
Nu știu.
Poate acum două luni?
Și nu v-ați gândit să veniți la control?
Știți cine e tatăl?
Lucram în Scoția,
și superiorul meu a profitat de mine.
Doar atunci se putea întâmpla.
Înțeleg.
Domnișoarele din ziua de azi sunt foarte emancipate.
Nu e de mirare când apar asemenea situații.
Aveți familie în apropiere? Pe cineva care să vă ajute?
Nu, sunt pe cont propriu.
Și loc de muncă? Aveți cu ce crește un copil?
Nu mi-am găsit de lucru de când m-am întors la Londra.
Ei bine,
vestea bună e că, în ziua de azi, aveți opțiuni.
Dacă vreți să avortați, e sigur și legal.
Vă pot da o recomandare.
Îmi pare rău,
am nevoie de timp de gândire.
Desigur. Dar nu trebuie să așteptați prea mult.
Timpul ne presează.
Acum
vă urez succes.
Pe atunci,
nu erau multe locuințe pentru cei de culoare
și nu mă puteam întoarce la pensiunea
cu fetele de pe insulă.
Eram moartă.
Așa că am găsit un loc unde nu puteam fi recunoscută.
N-aveam niciun plan și niciun sprijin.
Îmi tot doream ca chestia asta,
problema asta...
să dispară.
Și imediat mi-am dat seama
că sunt pe cont propriu.
Știu că încă ești supărată pe mine, Covey.
Crede-mă,
nu mi-am dorit niciodată să fac un tort
pentru o nuntă ca asta.
Știu că tata te-a pus să-l faci.
Vreau doar să fiu lăsată în pace.
Poftim!
Ți-am adus ceva.
De la mama ta.
Când a plecat de pe insulă, planul ei era să se întoarcă după tine.
Dar m-a rugat să păstrez ăsta, pentru orice eventualitate.
Ca să ai mereu o parte din ea.
O parte din mine spera
să apară azi.
Să rezolve toate astea.
Ar fi aici, dacă ar putea.
- Știu... - Oprește-te!
Dacă ar fi ținut cu adevărat la mine,
nu m-ar fi părăsit.
Nu vreau nimic de la ea. N-are cum să mă salveze.
Și nici tata.
Și nici tu. Așa că, te rog
să pleci.
Trebuia să iau o decizie,
dar nu-mi auzeam gândurile.
Și m-am trezit cerând cu disperare un răspuns.
Sau un semn.
- Bună, copilă! Te pot ajuta cu ceva? - Îmi pare rău.
- E închisă biserica? - Nu.
Pari supărată, draga mea.
Pot să te ajut?
E în regulă. Descarcă-te!
Nu ai idee cât a trecut
de când mi-a zis cineva ceva drăguț.
Cu atât mai puțin cineva de pe insulă.
Ai probleme?
Ești gravidă?
Ai venit unde trebuie.
Când ai mâncat ultima oară?
GUSTUL DULCE DE ACASĂ
Biserica administrează locul ăsta, mai ales pentru mamele necăsătorite.
Ca să te liniștești, știind că nu ești singură.
Oferim cazare și masă gratis și, când va veni vremea,
vom ajuta la plasarea copilului într-un cămin iubitor,
ca să nu ai de ce să-ți faci griji.
Cum ți se pare?
Mai bine decât speram.
Mulțumesc!
În mod normal, am sta de vorbă mai întâi,
dar e târziu, o putem lăsa pe mâine.
Pentru moment, aș vrea să te prezint celorlalte domnișoare.
Liniște, fetelor!
Bună tuturor! Ea e Eleanor.
Ni se va alătura aici deocamdată
și am încredere că o veți face să se simtă ca acasă.
- Sigur. - Bună, Eleanor!
- Încântată. - Bună!
Soră Madeline, pot s-o ajut pe Eleanor cu o farfurie?
Da, poți. Mulțumesc, dragă!
Eu sunt Irene.
Îți place tocana de vită?
Sinceră să fiu,
n-am reușit să înghit prea multe în ultima vreme.
În primele săptămâni, mâncam doar sendvișuri cu brânză și cu gem.
De fapt, am mâncat numai sendvișuri cu brânză și cu gem.
Ce zici de niște supă simplă cu pâine și unt?
Ca să-ți liniștească stomacul.
- Sună perfect. - În câte luni ești?
Aproape trei luni, cred.
Eu puțin mai mult, deci vom naște în același timp, cred.
Ce distractiv!
Încă ești cu tatăl copilului?
Nu-ți face griji!
Majoritatea de aici sunt în aceeași situație ca tine.
Eu sunt printre cele norocoase.
Eu și Tommy suntem împreună
de aproape doi ani.
Și știe de ce ești aici?
Da.
Deși n-a vrut să vin de la bun început.
Cum adică? De ce nu?
Scuze, nu vreau să fiu indiscretă.
Nu e nevoie să-mi spui ce nu vrei.
Dar să știi că mă pricep să păstrez secrete.
Părinții mei n-au fost de acord cu Tommy.
Ei m-au obligat să vin aici.
Le-au spus tuturor că studiez la Bruxelles.
Dar eu și Tommy avem un plan.
Mă va scoate de aici când se va naște copilul.
Ne vom căsători și îl vom păstra pe Henry.
Va fi băiat, sunt sigură.
Tommy vrea să-i pună numele tatălui său.
E un plan bun.
Unde vă veți duce?
- Aveți unde sta? - Încă nu.
Dar Tommy are o slujbă bună la o fabrică și strânge bani.
Crezi că sunt nebună, nu?
Nu, deloc.
Cred că îți dorești mult să fii mamă.
Dar tu?
Nu.
Nu acum, poate niciodată.
Să știi că ai nimerit bine.
Mă bucur că ai ajuns aici, Eleanor.
Ai avut tot ce-ți trebuia în dormitor aseară?
Da. Mulțumesc! A fost confortabil și liniștit.
Bine. Mă bucur că te acomodezi.
Acum, câteva reguli de bază.
Cum am mai zis, nu costă nimic să stai aici,
dar, să acoperim cheltuielile,
toate fetele trebuie să ajute la gătit și la curățenie.
Ești pregătită să faci asta?
Desigur.
- Nu mi-e frică de puțină muncă. - Bine. Mă bucur să aud asta.
Te rog să completezi singură formularele!
Data nașterii etc.
Dacă-mi permiți,
ce rasă e tatăl copilului?
Ei bine,
e scoțian.
Bine, încă ceva.
Prin semnarea acestui act,
îi permiți bisericii să găsească o casă bună pentru copil,
cu o familie stabilă.
- Înțelegi, Eleanor? - Da.
Vreau să scap de toate astea și să-mi văd de viață.
Iei decizia corectă pentru tine și pentru copilul tău.
Din acel moment, zilele mele au fost pline.
Din zori și până la apus,
munca era grea.
Dar era și o evadare binevenită.
Și lunile au trecut cu ușurință.
Am făcut tot posibilul
să nu mă gândesc la ce se întâmpla în corpul meu.
Bătăile inimii copilului sună perfect.
Vrei să le auzi?
Nu, mulțumesc!
Ai simțit lovituri în ultima vreme?
De obicei devin destul de activi în perioada asta.
Nu știu. N-am observat.
Cel mic ar trebui să fie cât o salată acum,
iar acum le place să se rostogolească și să facă tumbe.
Te rog, aș prefera să nu știu. Mulțumesc!
Dacă nu te deranjează.
Bine, cum vrei.
Să te urcăm pe cântar!
Nu te-ai îngrășat destul de la ultima întâlnire.
Vomit tot ce mănânc.
E cam târziu ca să mai ai grețuri matinale.
Unele femei nu se simt bine decât după ce se naște copilul.
Mama ta a avut aceeași problemă când te-a născut?
Nu știu.
Dar chestia asta îmi face rău non-stop.
Văd că încerci să te distanțezi de copil și e în regulă,
înțeleg.
Dar e un copil acolo, fie că-ți place, fie că nu.
Dacă nu-i oferi nutrienții necesari,
va fi un copil bolnăvicios și nimeni nu va vrea să-l adopte.
Ce ar trebui să fac?
Vomit tot ce mănânc.
Mănâncă porții mai mici, mai des!
Nu-mi pasă dacă mănânci doar chipsuri, castraveți murați sau biscuiți.
Găsește o mâncare pe care să n-o vomiți și mănânc-o în fiecare zi!
Ai înțeles?
Ce e?
Tommy.
S-a răzgândit.
Irene.
Spune că nu e pregătit să fie tată.
Nu vine să ne ia.
Nu-i pot lăsa să-mi ia copilul.
Dar ai semnat actele, nu?
Toate le-am semnat.
Dar,
poate mai găsesc o cale.
Poate îl scot pe furiș după ce se naște, fără să ne vadă nimeni.
Poate-l cresc singură.
Pentru ce-ți zic ție?
Tu ai ales să fii aici.
Nu te-a obligat nimeni.
Cum ai putea să înțelegi?
Ți-am mai spus că pot păstra un secret.
Dacă îți spun un secret de-ale mele, promiți să faci la fel?
Desigur.
Înainte să vin aici, lucram într-un birou.
Șeful meu fusese foarte bun cu mine.
Credeam că pot avea încredere în el.
Dar, într-o zi...
m-a atacat.
Așa am ajuns aici.
Eleanor, n-am știut.
Copilul n-a fost conceput din dragoste.
Nu ca al tău.
Chiar dacă avem povești foarte diferite,
cumva am ajuns amândouă în același loc.
Părinții mei abia îmi vorbesc.
Toți mi-au întors spatele.
Irene.
Uite ce am învățat,
singura persoană pe care te poți baza cu adevărat ești tu însăți.
Trebuie să te întrebi sincer.
Vei putea crește singură copilul?
Vei putea să-ți găsești o slujbă
și o locuință?
Vei putea să-l privești zilnic în ochi
și să-ți amintești de tatăl lui?
Eu n-aș putea.
Dar vreau copilul acesta.
Cum să renunț la el?
Trebuie să faci ce am făcut și eu
și să-ți amintești că nu e al tău.
Aparține unei alte femei, unei alte familii
și va avea o viață bună cu ea.
Mai bună decât orice i-am putea oferi noi.
Cu cât terminăm mai repede cu asta, cu atât mai repede putem uita tot.
Hai, fetelor! Nu e timp de socializare. N-aveți treabă?
Vin, soră Janette.
Uite-o! Slavă Domnului!
Puternic și liniștit.
Ai un mic luptător acolo, Eleanor.
Stai!
- Pot să ascult și eu? - Sigur.
Sigur. Ascultă!
- E tare rapid. - E normal.
Cresc atât de repede,
încât inima trebuie să bată mai tare ca să țină pasul.
- Ai nevoie de ceva înainte să plec? - Nu, mulțumesc!
Nu știu ce voi face toată ziua
- ...stând degeaba. - În locul tău,
m-aș bucura că nu mai e nevoie să spăl cearșafuri murdare.
Odihnă plăcută!
Ba da.
- E mai ușor. - Mulțumesc!
O țin lângă pat.
Poate mă întorc după ce adoarme.
Mai simțisem mișcări înainte, dar le ignorasem.
Atunci, pentru prima dată,
am început să mă gândesc la micuțul care se mișca în mine.
Era băiat
sau fată?
Urma să aibă ochii mei
sau zâmbetul mamei mele?
Ce fel de visuri va avea într-o bună zi?
Irene?
- Ce e? Ce s-a întâmplat? - Ceva nu e în regulă.
Doare!
S-o trezească cineva pe sora Madeline! Spune-i că Irene are nevoie de ajutor!
Te rog, acum! Repede!
Îmi simt burta ca un pumn.
- Ce se întâmplă cu mine? - Nu știu.
Strânge-mă de mână când te doare, bine?
În noaptea în care Irene a intrat în travaliu, habar n-aveam ce e travaliul.
E în regulă, Irene. Liniștește-te! Te ducem la spital acum.
Nu ni se explicase nimic.
Ce are? Va fi bine?
Se naște copilul. Totul e în regulă.
Totul era învăluit în mister.
Acum, fetelor, culcați-vă la loc! Nu vă privește.
N-am putut decât să aștept.
Irene, am fost foarte îngrijorată. Cum a mers?
Are nevoie de odihnă, la fel și tu.
Las-o să doarmă!
Vin mai târziu ca să văd ce faci.
Cum te simți?
E totul în regulă?
Unde e micuțul Henry?
M-am înșelat.
N-a fost băiat.
Cred că e în salonul bebelușilor.
Cum se simte?
Ce nume i-ai pus?
Nu i-am dat nume.
Dar mi-au spus
că e al treilea copil născut luna asta.
Așa că au scris „copilul numărul trei” pe toate formularele.
Chiar dacă nu e băiat, cum ai plănuit,
poate tot te-ai simți mai bine dacă i-ai da nume.
Poate ceva important pentru tine.
Dar nu e copilul meu.
Deci n-are rost să îi dau nume, nu?
E doar copilul numărul trei.
Al tău va fi numărul patru.
Sau cinci
sau șase.
Cu cât ne putem vedea mai repede de viață,
cu atât mai bine.
Nu?
E ziua adopției.
Sper ca vreun cuplu să îl placă pe copilul numărul trei.
Roagă-te pentru mine, da?
Desigur.
E tare scumpă, se vor bate toți pentru ea.
Așa sper.
Mă simt ca o vacă.
Nu înțeleg de ce ne țin aici șase săptămâni,
când pot cumpăra lapte praf.
Cică costă.
Și e mai bine pentru copil.
Dar cum rămâne cu noi?
Nu te-a crezut, nu-i așa?
Nu știu cât mai rezist.
Eleanor, de ce te-ai dat jos din pat?
Îmi pare rău, nu găsesc o poziție confortabilă.
Păcat! Moașa ți-a zis clar.
Așază-te înapoi în pat până ți se spune să faci altceva!
Irene, podelele alea nu se vor spăla singure, nu?
Vin, soră Janette.
Respiră adânc, Covey!
Adânc și profund.
Atenție!
Nu vii cu mine?
Respiră adânc și profund!
Eleanor, trebuie să respiri.
Dacă vrei să înoți, fata mea,
trebuie să înveți să-ți controlezi respirația.
Respiră adânc și profund și ia-o pas cu pas!
Ești gata să mai încerci o dată?
- De ce ți-e frică? - De ce e dedesubt. De ce nu pot să văd.
Trebuie să respiri, Eleanor.
Respiră adânc și profund, iar eu sunt alături de tine.
Inspiră!
Expiră!
Inspiră!
Expiră!
Inspiră!
Vreau să văd.
Calmează-te, dragă! Așa facem cu toate fetele.
Așa e cel mai bine.
Nu!
Trebuie să văd!
Inspiră!
Expiră!
Inspiră!
Expiră!
Inspiră!
Așa.
Expiră!
Inspiră!
Expiră!
Copilul e bine?
Domnișoară Sheila, copilul e bine?
Domnișoară Sheila, vă rog!
Felicitări!
Avem o fetiță sănătoasă și viguroasă.
- Ești tare dulce. - Și ușor de plasat.
E ora mesei.
Ușurel.
Și ușor de plasat.
Desigur, fetița mea scumpă cu părul negru
și cu un semn din naștere pe căpșorul ei roz perfect.
Haide, Eleanor!
Copilul va prinde mai bine sânul, dacă te lași puțin mai jos.
O cheamă Mathilda.
Înainte să te cunosc pe tine, prima fată, îmi era frică că-mi vei aminti
de oroarea care mi s-a întâmplat.
Apoi, dintr-odată, trecutul meu nu a mai contat.
Dintr-odată, tu erai viitorul meu.
Totul pentru mine.
O vei hrăni o dată la două ore. În salon.
Fără excepție.
Una dintre noi te va trezi, ca să respecți programul.
Nu pot. Te rog, ia-o!
Ridică-i bărbia din piept!
Te rog! Nu pot face asta.
- Încearcă iar! - Ia-o, nu pot!
- Trebuie să mănânce. Ridică-i bărbia! - Ce se petrece?
Orice aș face, copilul nu mănâncă.
Taci, copilă! Ridică-i bărbia!
Deja am încercat. Nu sunt mașină.
Doar ia-o!
- Nu pot face asta. - Trebuie să încerci. Moare de foame.
Ridică-i bărbia!
- M-a mușcat! - Taci, Irene!
Și continuă!
Vezi?
- Nu vrea să stea. - Doamne!
Te rog, lasă-mă să mă întorc la muncă! Nu pot face asta.
Nu prinde sânul. Avem de ales?
Oricum doar o superi.
Du-o pe Eleanor înapoi la dormitor!
Pot să mai stau puțin cu ea?
N-a mâncat mult la spital.
Avem un program.
Îi va fi mai ușor când va fi plasată.
Irene, du-te!
Ai reușit.
Ești cu un pas mai aproape de linia de sosire.
Cum te simți?
- Diferit. - Da, desigur.
Când îți trece șocul, te simți ca un curcan despicat.
Va trebui să porți aia
ca să-ți vindeci zonele intime.
E jenant,
dar, ca totul din văgăuna asta,
te vei obișnui.
Ce drăguț!
- Tu ai făcut asta? - Eu și celelalte fete.
Ne-am zis că era timpul
să fim luate în seamă.
Sărbătorite.
După câte am îndurat.
Știi ce vreau să spun?
Da.
Mai ales că avem doar câteva două zile ca să ne recuperăm,
apoi ne trimit înapoi la muncă.
- Măcar ne odihnim în timpul hrănirii. - Odihnă?
Mai bine frec podele până-mi sângerează mâinile.
- Încetează! - Ce să încetez?
Să te porți de parcă nu-ți pasă de copilul tău.
Nu e copilul meu. Mai știi?
Îmi pare rău că am spus asta, Irene.
Dar a fost acum câteva luni.
N-am știut. N-aveam de unde să știu.
Acum că știu,
cred că ar trebui să încerci să te apropii de ea.
Nu pot.
Nu când știu că nu e a mea.
Dar, dacă te bucuri de timpul cu ea,
hrănind-o, alinând-o,
poate că va fi mai puțin greu.
Poate că, peste ani...
cu asta vei rămâne.
Nu poți încerca măcar?
Știu că te-ai săturat să te prefaci.
Crede-mă, înțeleg cât de greu e.
Nu-ți face griji pentru mine, Eleanor!
În câteva săptămâni, totul se va termina.
Și voi putea să-mi văd de viață.
Amândouă vom putea.
E timpul s-o hrănești.
Te aud. Știu.
Unde e Irene?
Nu că ar fi treaba ta, dar a fost externată.
Dar n-au trecut șase săptămâni.
N-a putut și n-a vrut să alăpteze. Trebuia să eliberăm patul.
Unde s-a dus?
- Acasă. - Acasă?
- Cu părinții ei? - Au venit s-o ia după-amiază.
A fost o primire călduroasă.
Sunt nerăbdători să meargă mai departe, ca o familie.
Liniște acum!
Avem un copil flămând.
Bună, Mathilda! Ți-e foame, draga mea?
Sunt aici.
E o erupție. Urâtă treabă.
Și toate scobiturile...
Unde crezi că te duci?
Nu știu.
Eu
trebuie să plec de aici.
Și trebuie s-o iau cu mine.
Înțeleg.
- Da? - Desigur.
E normal să te simți așa, atât de aproape de naștere.
Dar să te întreb ceva!
Cât de departe crezi că ajungi cu două scutece și o pătură?
Copilul nu va supraviețui. Nici tu.
Nu ești în stare să iei asemenea decizie.
Te-ai trezit toată noaptea,
abia dacă ai mâncat sau dormit.
Ce-ar fi să te odihnești?
Vorbim despre asta dimineață.
Ai dreptate.
Îmi pare rău că te-am îngrijorat, soră Madeline.
E în regulă.
Du-te și culcă-te!
Știu că ești confuză.
Dar mâine, totul va fi mult mai clar.
Promit.
Mă obișnuisem să mă prefac.
Să mă prefac că sunt o fată crescută de bunica în munți,
că sunt o infirmieră orfană.
Iar acum mă prefăceam că sunt aceeași persoană
care a intrat în casa pentru mame necăsătorite,
o tânără nedorită și nepotrivită pentru a fi mamă.
Dar știam un lucre pe care sora Madeline nu-l știa.
Știam că dragostea era de ajuns ca să mă facă o mamă bună.
Că eram de ajuns.
Trebuia doar să aștept momentul potrivit ca s-o dovedesc.
Vin acasă în curând, fata mea.
Vasul pleacă într-o oră, Mathilda.
Dacă te grăbești, îl prinzi.
Îți scriu când ajung în America și apoi mă întorc după Covey.
Voi găsi un loc sigur unde s-o luăm de la capăt.
Poftim! Partea mea. Banii din torturi.
Nu. Nu-i pot accepta. Ai familia ta.
Tu ești familia mea.
Promite-mi,
că o vei proteja
și o vei îmbrățișa pentru mine în fiecare zi.
Promit.
Acum du-te!
Du-te! Înainte să-ți pierzi curajul.
Unde e Mathilda?
De ce nu m-ați trezit pentru mâncare sau pentru treburile de dimineață?
Din greșeală.
Îmbracă-te și du-te la bucătărie, bine?
Soră Madeline? Soră Madeline!
- Ce frumusețe! - E absolut perfectă.
Vezi, Ron? Cred că mi-a zâmbit.
Ce faceți?
Mă ocup eu.
- Bună! - Soră Madeline, oprește asta!
- Te rog! - Totul e în regulă.
- Dă-mi-o! E copilul meu! - Totul e în regulă.
- Nu, m-ai mințit! - Nu.
Te rog, nu-mi face asta!
- Te rog! - Bine.
- M-am răzgândit. Retrag tot. - E prea târziu!
Nu. Nu știam ce fac. Nu știam ce semnez.
- Te rog, o vreau! - Haide!
Te rog! E copilul meu!
Nu! Mathilda!
Nu!
Vă rog!
De ani de zile se roagă să aibă un copil.
Și au fost de acord să-i păstreze Mathilda ca al doilea prenume.
O bucățică din tine va fi mereu cu ea.
Alină-te cu asta, bine?
Haide, dragă!
Să împachetăm și să mergem!
Unde să mă duc?
Ai făcut un lucru bun.
Dumnezeu îți va arăta calea, copilă.
Nu voi ști niciodată ce a ținut-o pe mama departe.
Dar cred din toată inima...
că a vrut să se întoarcă după mine.
Trebuie să cred asta.
Am umblat
pe străzi săptămâni în șir, sperând să te găsesc.
Vorbiți acum, frați și surori! Să ne fie cunoscute poverile!
- Dacă tăcem, durerea noastră crește! - Și atunci l-am văzut pe el.
- Motivul meu pentru a trăi. - Apoi întreb, cine ne va salva?
Noi!
Dacă Gibbs Grant ar fi știut în ce se băga în ziua aia,
când era să ajung în fața autobuzului, nu în brațele lui,
nu știu dacă ar fi continuat să vină spre mine.
Dar sunt recunoscătoare că a făcut-o.
La fel cum sunt recunoscătoare pentru timpul petrecut cu tine,
Mabel Mathilda.
Trebuie să știi, prima mea copilă,
că, deși n-am avut curajul să-i spun familiei mele despre tine,
tu ești mereu aici cu mine, cu noi.
Ești pretutindeni.
Să știi ast!
Îmi pare rău, eu,
am nevoie de o pauză.
Byron,
narcisele.
Îmi pare rău
că am venit neanunțată
și că am plecat ca o nebună ieri.
Mabel,
vino!
Trebuie să vezi ceva.
Mama era obsedată de grădina asta.
Și acum când am auzit-o vorbind despre narcisele înflorite
când te-ai născut.
Pentru tine le-a plantat.
Mabel, sper că te va consola să știi
că nu ești singură pe lume.
Pe măsură ce mă apropii de sfârșitul vieții mele,
mă simt mai aproape de mama ca niciodată.
Speram să fi avut mai mult timp ca să aflu ce s-a întâmplat cu ea.
Poate faceți voi asta pentru mine, dragii mei.
B și B,
nu știu cum vă veți simți după ce veți fi auzit tot ce am de spus.
Poate că veți fi supărați,
poate că vă veți întreba dacă veți ști cine sunt cu adevărat.
Și asta vreau să știți.
Mereu ați știut cine sunt.
Sunt mama voastră.
Copiii mei, povestea mea s-a terminat.
Asta-i tot pentru mine.
Îmi dau seama
că vă las cu multe întrebări fără răspuns.
Mai ales
despre nunta mea.
Înțeleg dacă mai vreți răspunsuri.
Așa că meritați să știți că mai e cineva
care vi le poate da.
Cineva care știe ce s-a întâmplat cu adevărat.
Deși, trebuie să recunosc,
mi-e frică de ce veți crede, dacă veți afla adevărul.
Așa că, vă rog, înainte să căutați să aflați trecutul,
să știți că s-ar putea să nu fie ce vă așteptați.
Și vă rog...
să încercați să înțelegeți că nimic n-a fost ușor în noaptea aceea.
Dar, în cele din urmă,
trebuia să se întâmple.
Subtitrarea: Alexandru Pintilei