Az előző részek tartalmából...
Londonban sem voltam biztonságban, de legalább ismertem.
Könnyen beolvadtam.
Míg rá nem jöttem, hogy minél tovább maradsz láthatatlan,
annál inkább elveszíted önmagad,
míg végül semmi sem marad belőled.
B és B,
Van egy lánytestvéretek.
Ezt a titkot még apátokkal sem tudtam megosztani.
Az édesanyjuk említette a vér szerinti apámat a felvételeken?
Bántalmazta
a munkáltatója nem sokkal a maga születése előtt.
Bántalmazta?
Mabel,
elsőszülöttem!
Amint a kezembe vettelek, tudtam, hogy az édesanyád akarok lenni.
De addigra már túl késő volt.
Mert az az igazság, hogy nem én döntöttem úgy, hogy elengedlek.
Elvettek tőlem.
Mire eljöttem Skóciából, alig voltam magamnál.
Igyekeztem kizárni az agyamból a történteket.
Korábban azt mondtam, Londonba visszaérve futottam össze Gibbsszel.
De igazából...
az majdnem egy évvel később történt.
És a visszatérésem utáni első hetek gyorsan teltek.
Amíg el nem kezdtem betegeskedni.
Nem influenzás, Ms. Douglas.
- Ennek örülök. - A hányinger, a fáradékonyság, a szédülés
mind a terhesség klasszikus korai jelei.
Felteszem, nem erre a hírre számított.
Emlékszik, mikor menstruált utoljára?
Nem tudom.
Talán két hónapja?
Hogyhogy nem jött be korábban vizsgálatra?
Tudja, ki az apa?
Skóciában dolgoztam...
és a felettesem kihasznált.
Máskor nem történhetett.
Értem.
Manapság a fiatal hölgyek nagyon felszabadultak.
Nem csoda, hogy ilyen kellemetlenségek történnek.
Van a közelben családja? Akitől segítséget kérhet?
Nem, egyedül vagyok.
És van munkája? El tudja tartani a gyermeket?
Mióta visszajöttem Londonba, nem találok munkát.
Nos,
a jó hír az, hogy manapság már vannak lehetőségei.
Ha meg akarja szakítani, biztonságban, törvényesen megteheti.
Beutalhatom, ha szeretné.
Bocsánat, csak...
Végig kell gondolnom.
Természetesen. De nem várhat túl sokáig.
Szorít az idő.
Akkor hát,
sok szerencsét!
Akkoriban
a színesbőrűeknek nem sok szállás volt elérhető,
és a panzióba a többi karibi lányhoz
nem mehettem vissza.
Halott voltam.
Úgyhogy kerestem egy helyet, ahol nem ismernek fel.
Nem volt tervem, sem senki, aki támogasson.
Csak reménykedtem, hogy ez a dolog...
ez a gond...
valahogy eltűnik.
És már jóval előtte megtanultam,
hogy egyedül vagyok.
Tudom, hogy még haragszol rám, Covey.
Hidd el,
sosem akartam egy ilyen esküvőre
tortát sütni neked.
Tudom, hogy apa kényszerített rá.
Hagyj békén, kérlek!
Tessék.
Hoztam neked valamit.
Édesanyádtól.
Mikor elment a szigetről, azt tervezte, hogy visszajön érted.
De megkért, hogy a biztonság kedvéért ezt őrizzem meg.
Hogy mindig nálad legyen valami tőle.
Egy kicsit reméltem is, hogy talán ma...
megjelenik.
És helyrehozza az egészet.
Ha tudna, itt lenne.
- Tudom... - Hagyd abba!
Ha fontos lettem volna neki,
nem hagyott volna el.
Nem akarok tőle semmit. Most sem fog megmenteni.
És apa sem.
És te sem. Úgyhogy kérlek,
menj el!
Döntést kellett hoznom,
de alig hallottam a gondolataimat.
Valamiféle válaszért könyörögtem.
Vagy jelért.
- Szervusz, gyermekem! Segíthetek? - Bocsánat!
- Zárva van a templom? - Nem.
Zaklatottnak tűnsz, kedvesem.
Segíthetek?
Semmi baj. Engedd csak ki!
Fogalma sincs, milyen régóta
nem mondott nekem senki semmi őszintén kedveset.
Főleg a szigetről nem.
Bajba keveredtél?
Várandós vagy?
Akkor jó helyre jöttél.
Mikor ettél utoljára?
FEKETE TORTA
Egyházi fenntartású hely, főként hajadon anyáknak.
Vigasztalhat az, hogy nem vagy egyedül.
Ingyenes lakhatást és étkezést biztosítunk, és ha eljött az ideje,
segítünk szerető otthont keresni a gyermeknek,
így semmi miatt nem kell aggódnod.
Mit szólsz?
Jobb, mint amit remélhettem.
Köszönöm!
Általában a papírmunkával kezdjük,
de mivel későre jár, az várhat reggelig.
Egyelőre csak bemutatlak a többi lánynak.
Csend legyen, lányok!
Jó estét mindenkinek! Ő itt Eleanor.
Csatlakozni fog hozzánk,
és remélem, segítetek neki otthon érezni magát.
- Persze. - Szia!
- Örvendek. - Szia!
Madeline nővér, hozhatok neki egy tányért?
Igen. Köszönöm, drágám!
Irene vagyok.
A marharaguhoz mit szólsz?
Őszintén szólva
mostanában nem sok minden marad lent.
Az első hetekben csak sajtos- Marmite-os szendvicset tudtam enni.
Szinte annyit megettem belőle, ahány kiló vagyok.
Mit szólnál egy kis leveshez kenyérrel és vajjal?
Megnyugtatja a gyomrod.
- Tökéletes lenne. - Hány hetes terhes vagy?
Majdnem három hónapos.
Én kicsivel járok csak előtted, úgyhogy majdnem ugyanakkor szülünk.
De jó!
Még a baba apjával vagy?
Ne aggódj!
A legtöbb lány itt egy cipőben jár veled.
Én a szerencsések közé tartozom.
A barátommal, Tommyval
majdnem két éve járunk.
És tudja, miért vagy itt?
Igen.
Ő nem is akarta, hogy idejöjjek.
Hogy érted? Miért nem?
Bocsi, nem akarok kíváncsiskodni.
Nem kell elmondanod semmit, amit nem akarsz.
De csak hogy tudd, nagyon jól tudok titkot tartani.
A szüleim sosem nézték jó szemmel Tommyt.
Ők küldtek ide.
Mindenkinek azt mondták, hogy Brüsszelben tanulok.
De Tommyval van egy tervünk.
Kicsempész innen, ha jön a baba.
Összeházasodunk, és megtartjuk Henryt.
Fiú lesz, tudom.
Tommy az apjáról akarja elnevezni.
Nem semmi terv!
Hova mentek?
- Van hol laknotok? - Még nincs.
De Tommynak jó munkája van a gyárban, és spórol.
Őrültnek nézel, mi?
Dehogyis.
Csak biztosan nagyon szeretnél anya lenni.
És te?
Én nem.
Most nem, és lehet, hogy később sem.
Mindenesetre a jó helyre jöttél.
Örülök, hogy idetaláltál, Eleanor.
A hálóteremben megvolt mindened?
Igen. Köszönöm! Kényelmes volt, és csendes.
Jó. Örülök, hogy sikerül beilleszkedni.
Van néhány alapszabály.
Ahogy már mondtam, ingyen lakhatsz itt,
de a költségeket fedezendő
minden lánytól elvárjuk, hogy segítsen főzni és takarítani.
Hajlandó vagy erre?
Természetesen.
- Nem félek egy kis kemény munkától. - Jó. Ezt örömmel hallom.
Ezeket a nyomtatványokat töltsd ki egyedül!
Születési dátum, stb.
És megkérdezhetem,
hogy mi a baba apjának a rassza?
Hát...
skót.
Még egy utolsó dolog.
Ha ezt aláírod,
engedélyt adsz az egyháznak, hogy jó otthont találjon a gyermeknek
stabil családnál.
- Érted, Eleanor? - Igen.
Csak túl akarok jutni ezen, és folytatni az életemet.
Számodra és a gyermeked számára is ez a helyes döntés.
Onnantól egy percig sem unatkoztam.
Pirkadattól alkonyatig...
keményen kellett dolgozni.
De jó volt a munkába menekülni.
És így kegyesen suhantak el a hónapok.
És igyekeztem
nem gondolni rá, hogy mi történik a testemben.
A baba szívverése tökéletes.
Szeretné meghallgatni?
Nem, köszönöm.
Sokat rugdalt mostanában?
Ilyestájt kezdenek aktívabbak lenni.
Nem tudom. Nem tűnt fel.
Körülbelül akkora lehet a kicsi, mint egy fej saláta,
és imádnak odabent bukfencezni.
Kérem, nem szeretném tudni. Köszönöm!
Ha nem bánja.
Ahogy szeretné.
Irány a mérleg!
Nem hízott eleget a legutolsó időpontja óta.
Minden kijön.
A reggeli rosszulléteknek már el kellett volna múlniuk.
Bár vannak nők, akik a szülésig nincsenek jól.
Az anyjának volt ilyen baja, mikor magával volt várandós?
Nem tudom.
De én éjjel-nappal rosszul vagyok.
Nézze, látom, hogy igyekszik elhatárolódni a babától,
és nem baj, megértem.
De ha tetszik, ha nem, van odabent egy kisbaba.
És ha most nem kapja meg a megfelelő tápanyagokat,
akkor beteges gyerek lesz, és senki sem akarja majd örökbe fogadni.
Mit csináljak?
Akármit eszem, visszajön.
Egyen kisebb adagokat gyakrabban!
Az sem érdekel, ha csak sült krumplit, uborkát vagy kekszet eszik.
Csak találjon valamit, ami lent marad, és egyen belőle mindennap!
Érti?
Mi az?
Tommy.
Meggondolta magát.
Irene!
Azt mondja, mégsem áll készen az apaságra.
Nem jön értünk.
Nem hagyhatom, hogy elvegyék a babámat.
De aláírtad a papírt, nem?
Mind aláírtuk.
De...
talán van megoldás.
Talán kicsempészhetem, ha megszültem, mikor senki nem figyel.
Talán felnevelhetem egyedül.
De pont neked mondom?
Te szándékosan jöttél ide.
Nem kényszerítettek rá.
Hogy érthetnéd?
Mondtam neked, hogy tudok titkot tartani.
Ha én elmondom az enyémet, megígéred, hogy te is így teszel?
Persze.
Mielőtt idejöttem, egy irodában dolgoztam.
És a felettesem nagyon kedves volt velem.
Azt hittem, bízhatok benne.
De egy nap...
rám támadott.
Így kerültem ide.
Eleanor, nem tudtam.
Ez a gyermek nem szerelemből fogantatott.
Nem úgy, mint a tiéd.
De hiába nagyon más a történetünk,
valahogy mégis ugyanabba a nehéz helyzetbe kerültünk.
A szüleim szinte szóba sem állnak velem.
Mindenki hátat fordított nekem.
Irene!
Ha egyvalamit megtanultam,
az az, hogy csak magadra számíthatsz igazán.
Tedd fel magadnak őszintén a kérdést!
Fel tudod nevelni egyedül ezt a gyereket?
Fogsz munkát találni
és lakhatást?
Képes leszel nap mint nap a gyereked arcára nézni,
mikor az apjára emlékeztet?
Én nem lennék rá képes.
De akarom ezt a babát.
Hogy adhatnám oda másnak?
Azt kell tenned, amit nekem,
emlékeztesd magad, hogy nem a tiéd!
Egy másik nőé, egy másik családé,
és jó élete lesz náluk.
Jobb, mint amit te vagy én adhatnánk neki.
Minél előbb túl vagyunk rajta, annál előbb elfelejthetjük az egészet.
Gyertek, lányok! Ne trécseljetek! Nincs dolgotok?
Jövünk, Janette nővér.
Megvan. Hála istennek!
Erős és stabil.
Igazi kis harcosa van, Eleanor.
Várjon!
- Hallhatom? - Hogyne.
Tessék. Hallgassa!
- Olyan gyors! - Normális.
Nagyon gyorsan nőnek,
ezért a szívüknek nagyon erősen kell vernie.
- Kérsz valamit, mielőtt elmegyek? - Nem. Köszönöm!
Csak nem tudom, mihez kezdek magammal egész nap
- elfoglaltság nélkül. - A helyedben
örülnék, hogy nem kell még egy koszos lepedőt sikálnom.
Jó pihenést!
De igen.
- Sokkal könnyebb. - Köszönöm!
Az ágynál tartom.
Talán majd ha elaludt, visszamegyek.
Előtte is éreztem mocorgást, de nem törődtem vele.
Most először
elkezdtem a bennem mozgolódó kis életről gondolkozni.
Vajon fiú-e...
vagy lány?
Vajon az én szememet örökli...
vagy az anyám mosolyát?
És mit remél majd, és miről álmodik majd egy nap?
Irene?
- Mi az? Mi történt? - Valami baj van.
Fáj!
Valaki ébressze fel Madeline nővért! Irene-nak segítség kell!
Most azonnal! Gyorsan!
Mintha ökölbe szorult volna a hasam.
- Mi történik velem? - Nem tudom.
Csak szorítsd meg a kezem, ha fáj, jó?
Mikor Irene vajúdni kezdett, azt sem tudtuk, mi az a vajúdás.
Jól van, Irene. Nyugodj meg! Most beviszünk a kórházba.
Semmit sem magyaráztak el.
Mi baja van? Rendbe fog jönni?
Jön a baba. Nincs semmi baj.
Mindent rejtély övezett.
Aludjatok vissza, lányok, ez nem a ti gondotok.
Úgyhogy csak várni tudtam.
Irene, úgy aggódtam! Hogy ment?
Pihennie kell, és neked is.
Hagyd békén, hadd aludjon!
Később visszajövök megnézni, hogy vagy.
Hogy érzed magad?
Minden rendben van?
Hol van a kis Henry?
Tévedtem.
Nem fiú lett.
Gondolom, lent van a csecsemőosztályon.
Hogy van?
Hogy nevezted el?
Nem neveztem el.
De azt mondták,
a harmadik baba ebben a hónapban.
Úgyhogy minden nyomtatványon „hármas számú baba” szerepel.
Hiába fiúra számítottál,
talán jobban éreznéd magad, ha adnál neki nevet.
Valami számodra jelentőségteljeset.
De nem az én babám.
Akkor meg minek nevezném el?
Ő csak a hármas számú baba.
A tiéd pedig a négyes számú baba lesz.
Vagy ötös,
vagy hatos.
Minél előbb folytathatjuk az életünket,
és hagyhatjuk ezt magunk mögött, annál jobb.
Ugye?
Ma van az örökbefogadási nap.
Reméljük, valamelyik párnak megtetszik a hármas számú baba.
Mondj el értem egy imát, jó?
Persze.
Olyan édes, biztosan összevesznek rajta.
Ajánlom is.
Mintha fejőstehén lennék.
Nem értem, miért tartanak itt hat hétig,
amikor vehetnének tápszert.
Állítólag a költség miatt.
És a babának is jobb így.
És velünk mi lesz?
Nem hitt neked, mi?
Nem tudom, meddig bírom még.
Eleanor, miért nem fekszel?
Bocsánat, nem találok kényelmes pozíciót.
Kár. Ugyanis a bába világosan fogalmazott.
Sipirc vissza az ágyba, amíg nem adnak más utasítást!
Most pedig, Irene, a padló nem mossa fel magát, nemde?
Jövök, Janette nővér.
Lélegezz mélyeket, Covey!
Mélyeket.
Vigyázz, hova lépsz!
Nem jön velem?
Lélegezz mélyeket!
Eleanor, levegőt kell vennie.
Ha egyszer magadtól akarsz úszni, kislányom,
meg kell tanulnod irányítanod a légzésedet.
Lélegezz mélyeket, és lassan tempózz!
Megpróbálod még egyszer?
- Mitől félsz? - Attól, ami lent van. Amit nem látok.
Levegőt kell vennie, Eleanor.
Lélegezz mélyeket, én itt leszek.
Lélegezz be!
Ki.
Be.
Ki.
Be.
Látni akarom.
Nyugodjon le! Minden lánnyal így megy.
Így a legjobb.
Ne!
Látnom kell!
Belégzés.
Ki.
Be.
Ki.
Belégzés.
Így.
Ki.
Be.
Ki.
Jól van a baba?
Ms. Sheila, jól van a baba?
Ms. Sheila, kérem.
Gratulálok!
Makkegészséges kislánya született.
- De édes vagy! - És könnyű lesz családot találni neked.
Etetés.
Leteszlek.
„Könnyű lesz családot találni neked.”
Hát persze, dús, sötét hajú drága kislányom,
a tökéletes, rózsaszín kis fejeden lévő anyajeggyel.
Jöjjön, Eleanor!
Jobban rácuppan a baba, ha kicsit lejjebb csúszik.
Mathilda a neve.
Mielőtt megismertelek, elsőszülöttem, attól féltem, hogy arra a szörnyűségre
fogsz emlékeztetni engem, ami történt velem.
És aztán hirtelen nem számított már a múlt.
Hirtelen te lettél a jövőm.
A mindenem.
Kétóránként fogsz szoptatni. A csecsemőosztályon.
Kivétel nélkül.
Felébresztünk, hogy tartsd az ütemet.
Nem megy. Vigyék el!
Told arrébb az állát!
Kérem! Nem megy.
- Újra kell próbálnod. - Csak vigyék el!
- Ennie kell. Húzd fel az állát! - Mi folyik itt?
Akármit csinálok, nem eszik a baba.
Pszt, gyermekem! Emeld fel a fejét!
Már próbáltam. Nem vagyok gép.
Csak vegyék el!
- Nem megy. - Meg kell próbálnod. Éhezik.
Emeld fel az állát!
- Megharapott! - Nyugodj le, Irene!
És próbálkozz tovább!
Látják?
- Nem marad ott. - Istenem!
Hadd menjek vissza dolgozni! Nem megy ez nekem.
Nem cuppan rá. Mi mást tehetünk?
Egyébként is csak felzaklattad.
Kísérd vissza Eleanort a hálószobába!
Ülhetnék még vele egy kicsit?
A kórházban keveset evett.
Ütemtervet követnek.
Így könnyebb az átállás az örökbeadás után.
Menj, Irene!
Ezzel is megvagy.
Egy lépéssel közelebb a célvonalhoz.
Hogy érzed magad?
- Máshogy. - Természetes.
Majd úgy érzed magad, mint egy felvágott pulyka.
Azt fel kell venned,
hogy felgyógyulj odalent.
Kellemetlen,
de ehhez is hozzászoksz majd,
mint itt mindenhez.
De szép!
- Ez te voltál? - Meg a többi lány.
Úgy éreztük, ideje,
hogy, nem is tudom, elismerjenek.
Ünnepeljenek.
Azok után, ami a testünket érte.
Érted, mire gondolok?
Igen.
Főleg, hogy csak néhány napunk van felépülni,
mielőtt visszaküldenek dolgozni.
- Legalább a szoptatáskor pihenhetünk. - Pihenhetünk?
Inkább sikálom a padlót orrvérzésig.
- Hagyd abba! - Mit?
Ne tegyél úgy, mintha nem érdekelne a babád!
Nem az én babám. Emlékszel?
Sajnálom, hogy azt mondtam, Irene.
De azóta hónapok teltek el.
Nem tudtam. Nem tudhattam.
Most, hogy már tudom...
Szerintem próbálj meg kötődni hozzá!
Nem megy.
Mert tudom, hogy nem az enyém.
De ha kiélvezed a vele töltött időt,
szoptatod, nyugtatgatod,
talán kevésbé lesz szörnyű ez az időszak.
Talán évek múlva...
csak ez marad majd meg benned.
Nem próbálnád meg?
Tudom, hogy unod a színlelést.
Hidd el, megértem, milyen nehéz.
Ne aggódj miattam, Eleanor!
Néhány héten belül vége lesz.
És folytathatom az életemet.
Ahogy te is.
Etetés.
Megértelek. Tudom.
Hol van Irene?
Nem mintha közöd lenne hozzá, de kiengedtük.
De még nem telt le a hat hét.
Nem volt hajlandó szoptatni. Fel kellett szabadítani az ágyat.
Hova ment?
- Haza. - Haza?
- A szüleihez? - Ma délután érte jöttek.
Szívélyes fogadtatásban részesült.
Várta már a család, hogy továbbléphessenek.
Pszt!
Éhes a baba.
Szia, Mathilda! Éhes vagy, drága kislányom?
Itt vagyok.
Egy kis kiütés. Szörnyű.
A sok apró rés...
Te mégis hova mész?
Nem tudom.
Csak...
El kell mennem innen.
És magammal kell vinnem őt.
Megértem.
- Igen? - Persze.
Teljesen természetes, hogy a szülés után így érzel.
De hadd kérdezzek valamit,
szerinted meddig jutsz két pelenkával és egy takaróval?
Nem fogja túlélni a gyerek. És te sem.
Nem vagy megfelelő lelki állapotban egy ilyen döntéshez.
Hajnalban felébresztenek,
alig eszel, alig alszol.
Miért nem pihensz kicsit?
És reggel megbeszéljük.
Igaza van.
Sajnálom, ha aggodalmat okoztam, Madeline nővér.
Semmi baj.
Menj és aludj!
Jelenleg nem látsz tisztán.
De holnap minden sokkal világosabb lesz.
Ígérem.
Hozzászoktam a színleléshez.
Előbb úgy tettem, mintha a hegyekben nevelt volna a nagyanyám,
aztán mintha árva ápolónő lennék.
És most pedig úgy tettem, mintha ugyanaz lettem volna még,
aki besétált a hajadon anyáknak fenntartott otthonba,
egy fiatal nő, aki nem akart anya lenni, és alkalmatlan is volt rá.
De tudtam valamit, amit Madeline nővér nem tudott.
Tudtam, hogy a szeretet elég ahhoz, hogy jó szülő legyek.
Hogy én is elég voltam.
Csak meg kellett várnom, hogy bebizonyíthassam.
Hamarosan hazajövök, kislányom.
Egy óra múlva megy a hajó, Mathilda.
Ha sietsz, még pont eléred.
Írok, ha Amerikába értem, és majd visszajövök Covey-ért.
Találok valami biztonságos helyet, ahol újrakezdhetjük.
Tessék. Az én részem a tortapénzből.
Nem fogadhatom el. Neked is van családod.
Te vagy a családom.
Ígérd meg,
hogy megvéded,
és mindennap megöleled helyettem!
Ígérem.
Most pedig menj!
Menj, mielőtt inadba szállna a bátorságod!
Hol van Mathilda?
Miért nem ébresztettek fel szoptatni vagy dolgozni?
Elfelejtettük.
Öltözz fel, és menj le a konyhába, jó?
Madeline nővér?
- Micsoda szépség! - Tökéletes.
Ezt nézd, Ron! Szerintem rám mosolygott.
Mit csinálnak?
Ezt majd én elintézem.
- Szia! - Madeline nővér, ezt nem hagyhatja.
- Kérem! - Semmi gond.
- Adják ide! Az én babám! - Semmi gond.
- Hazudott nekem! - Nem.
Kérem, ne tegye ezt velem!
- Kérem! - Jól van.
- Meggondoltam magam. Visszavonok mindent. - Túl késő!
Nem. Nem tudtam, mit csinálok. Nem tudtam, mit írok alá.
- Kérem a lányom! - Gyere!
Kérem! Az én kisbabám!
Ne! Mathilda!
Ne!
Ne! Ne! Ne!
Kérem! Kérem!
Évek óta imádkoznak gyermekért.
És a kérésemre belementek, hogy Mathilda legyen a középső neve.
Mindig vele lesz belőled egy kis darab.
Ez vigasztaljon, jó?
Gyere, kedvesem!
Csomagoljunk össze, és mehetsz is!
Hova fogok menni?
Helyesen cselekedtél.
Isten megmutatja az utat, gyermekem.
Sosem tudom meg, hogy mi tartotta távol anyukámat.
De teljes szívemmel hiszem,
hogy vissza akart jönni értem.
Hinnem kell benne.
Hetekig
jártam az utcákat, hátha megtalállak.
Szólaljatok fel, testvéreim! Tudják meg, mivel küzdünk!
- Ha csendben maradunk, nő a fájdalmunk! - És akkor megláttam őt.
- Aki miatt érdemes volt tovább élnem. - Kérdezem én, ki ment meg?
Mi magunkat! Mi magunkat! Mi magunkat!
Ha Gibbs Grant tudta volna, mire vállalkozik aznap,
amikor majdnem a busz elé léptem le, és nem a karjaiba...
nem biztos, hogy továbbjött volna.
De nagyon hálás vagyok, hogy továbbjött.
És hálás vagyok a veled töltött időért is,
Mabel Mathilda.
Tudnod kell, elsőszülöttem,
hogy hiába nem mertem mesélni rólad a családomnak,
mindig itt vagy velem, velünk.
Mindenhol ott vagy.
Ezt tudd!
Bocsánat, én csak...
Szünetet kell tartanom.
Byron!
A nárciszok.
Nagyon sajnálom,
hogy csak úgy megjelentem,
majd elviharzottam tegnap, mint egy őrült.
Mabel!
Gyere!
Mutatok valamit.
Anya odavolt ezért a kertért.
És most, hogy hallottuk tőle, hogy nárciszok virágoztak
a születésedkor,
ezeket biztosan a te emlékedre ültette.
Mabel, remélem, vigasztalni fog a tudat,
hogy nem vagy egyedül ezen a világon.
Ahogy közeleg számomra a vég,
közelebb érzem magam anyámhoz, mint valaha.
Bárcsak több időm lett volna kideríteni, hogy mi történt vele!
Talán ti megtehetitek helyettem, drágáim.
B és B,
nem tudom, mit éreztek, miután meghallgattátok a mondandómat.
Lehet, hogy felzaklattalak,
talán azon töprengtek, megismerhettek-e engem igazán valaha.
És szeretném, ha egyvalamit tudnátok.
Jól tudjátok, ki vagyok.
Az anyátok.
Gyermekeim, elértem a történetem végére.
Nekem itt most vége.
Persze tudom,
hogy rengeteg kérdésetekre nem adtam választ.
Főleg
az esküvőmmel kapcsolatban.
És megértem, ha további válaszokat szeretnétek.
Ezért megérdemlitek, hogy tudjátok, hogy van még valaki,
akitől megkaphatjátok őket.
Aki tudja, mi történt valójában.
Bár be kell vallanom,
hogy félek, mit fogtok gondolni, ha megtudjátok az igazat.
Úgyhogy mielőtt elkezdenétek a múltamban vájkálni,
tudnotok kell, hogy érhetnek váratlan meglepetések.
És kérlek,
értsétek meg, hogy aznap éjjel semmi sem volt könnyű.
De végső soron
muszáj volt meglépni.
A feliratot fordította: Schmíz Gábor