Aiemmin tapahtunutta...
Lontoo ei ollut turvallinen, mutta se oli edes tuttu piru.
Sulauduin joukkoon.
Kunnes tajusin, että mitä kauemmin on piilossa,
sitä pienemmäksi tulee.
Kunnes katoaa tyystin.
B ja B,
teillä on sisko.
Salaisuus, jota en voinut kertoa edes isällenne.
Mainitsiko äitinne nauhoituksissa biologista isääni?
Hänet pahoinpideltiin.
Hänen työnantajansa teki sen syntymäsi aikoihin.
Pahoinpideltiin?
Mabel,
esikoiseni.
Kun pitelin sinua, tiesin haluavani olla äitisi.
Mutta siinä vaiheessa oli liian myöhäistä.
Totuus on, etten päättänyt luopua sinusta.
Sinut vietiin minulta.
Kun lähdin Skotlannista, olin pökerryksissä.
Yritin unohtaa kaiken tapahtuneen.
Sanoin, että törmäsin Gibbsiin, kun palasin Lontooseen.
Mutta totta puhuen -
tämä tapahtui lähes vuosi ennen sitä.
Ensimmäiset viikot tuntuivat lipuvan vain ohi.
Kunnes aloin voida pahoin.
Sinulla ei ole flunssaa, nti Douglas.
- Sepä helpotus. - Pahoinvointi, väsymys, huimaus.
Ne ovat varhaisia raskauden oireita.
Et tainnut odottaa tätä.
Milloin viimeiset kuukautisesi alkoivat?
En tiedä.
Ehkä kaksi kuukautta sitten.
Etkä tullut aiemmin kokeeseen?
Tiedätkö, kuka isä on?
Olin töissä Skotlannissa,
kun esimieheni käytti minua hyväkseen.
Se on ainoa mahdollinen aika.
Ymmärrän.
Nuoret naiset ovat nykyään niin vapautuneita.
Ei ihme, että tällaista tapahtuu.
Onko sinulla perhettä lähellä? Voitko pyytää apua?
Ei, olen yksin.
Entä työpaikkaa? Pystytkö elättämään lapsen?
En ole löytänyt töitä Lontooseen palattuani.
Vai niin.
Hyvä uutinen on, että nykyään on vaihtoehtoja.
Jos päädyt aborttiin, se on turvallista ja täysin laillista.
Voin antaa lähetteen, jos haluat.
Anteeksi, tarvitsen...
Tarvitsen aikaa ajatella.
Totta kai. Älä odota liian kauan.
Aika on kortilla.
Nyt,
onnea matkaan.
Siihen aikaan -
värillisille ei ollut paljon majoitusvaihtoehtoja.
En voinut palata asuntolaan -
saaren tyttöjen luokse.
Olin kuollut.
Löysin siis paikan, jossa minua ei tunnistettaisi.
Minulla ei ollut suunnitelmaa eikä tukea.
Toivoin vain, että tämä,
tämä ongelma -
katoaisi jotenkin.
Olin oppinut kauan aiemmin,
että olin omillani.
Tiedän, että olet yhä vihainen minulle, Covey.
Usko pois.
Kakun leipominen tällaisiin häihin, sinulle,
en koskaan halunnut sitä.
Tiedän, että isä pakotti.
Haluan vain olla rauhassa.
Tässä.
Toin sinulle jotain.
Äidiltäsi.
Kun hän lähti saarelta, hän aikoi palata luoksesi.
Mutta hän pyysi minua säilyttämään tätä kaiken varalta.
Jotta sinulla olisi aina pala hänestä.
Osa minusta toivoi, että hän -
ilmestyisi tänään.
Korjaisi kaiken jotenkin.
Hän olisi täällä, jos voisi.
- Tiedän. - Lopeta.
Jos hän välittäisi minusta,
hän ei olisi jättänyt minua.
En halua häneltä mitään. Hän ei pelasta minua nyt.
Eikä pelasta isänikään.
Etkä sinä. Ole kiltti,
mene pois.
Minun piti tehdä päätös,
mutta kuulin tuskin omia ajatuksiani.
Ja huomasin anelevani jonkinlaista vastausta.
Tai merkkiä.
- Hei, lapsi. Voinko auttaa? - Anteeksi.
- Onko kirkko suljettu? - Ei.
Vaikutat järkyttyneeltä.
Voinko auttaa?
Kaikki hyvin. Pura tunteesi.
Et arvaa, kuinka kauan siitä on,
kun kukaan on sanonut minulle mitään aidosti ystävällistä.
Saati sitten joku saarelta.
Oletko pulassa?
Odotatko perheenlisäystä?
Tulit oikeaan paikkaan.
Milloin söit viimeksi?
Kirkko pyörittää paikkaa naimattomille äideille.
Voit lohduttautua sillä, ettet ole yksin.
Tarjoamme ilmaisen majoituksen ja ruoan, ja kun aika koittaa,
autamme laittamaan lapsen rakastavaan kotiin,
jotta sinulla ei ole syytä huoleen.
Miltä se kuulostaa?
Paremmalta kuin toivoisinkaan.
Kiitos.
Yleensä kirjaisimme sinut sisään,
mutta koska on myöhä, voimme jättää sen aamuun.
Nyt haluaisin esitellä sinut muille naisille.
Hiljaa, tytöt.
Hei, kaikki. Tämä on Eleanor.
Hän liittyy seuraamme.
Luotan siihen, että teette hänen olonsa kotoisaksi.
- Totta kai, sisar. - Hei, Eleanor!
- Hauska tavata. - Hei!
Sisar Madeline, voinko auttaa Eleanoria?
Kyllä voit. Kiitos, kulta.
Olen Irene.
Mitä pidät lihapadasta?
Totta puhuen -
ruoka ei ole pysynyt sisälläni äskettäin.
Ensimmäisinä viikkoina söin vain juusto- ja Marmite-leipiä.
Oikeastaan söin lähes painoni verran juusto- ja Marmite-leipiä.
Miten olisi liemi leivällä ja voilla?
Se rauhoittaa vatsasi.
- Kuulostaa täydelliseltä. - Kuinka pitkällä olet?
Melkein kolme kuukautta.
Olen vähän pidemmällä, joten synnytämme samoihin aikoihin.
Hauskaa.
Oletko yhä vauvan isän kanssa?
Älä huoli.
Useimmat tytöt täällä ovat samassa veneessä.
Olen yksi onnekkaista.
Olen tapaillut Tommya -
melkein kaksi vuotta.
Tietääkö hän, miksi olet täällä?
Tietää.
Vaikka hän ei edes halunnut minua tänne.
Mitä tarkoitat? Miksi ei?
Anteeksi, en halua udella.
Älä kerro mitään, ellet halua.
Mutta olen hyvä pitämään salaisuuksia.
Vanhempani eivät hyväksyneet Tommya.
He pakottivat minut tänne.
He sanovat kaikille, että opiskelen Brysselissä.
Mutta minulla ja Tommylla on suunnitelma.
Hän vie minut pois täältä, kun vauva syntyy.
Menemme naimisiin ja pidämme Henryn.
Vauva on poika, tiedän sen.
Tommy haluaa antaa isänsä nimen.
Melkoinen suunnitelma.
Minne aiotte mennä?
- Onko teillä asuinpaikkaa? - Ei vielä.
Mutta Tommylla on hyvä työ tehtaassa, ja hän säästää.
Pidät minua kai hulluna.
En ollenkaan.
Taidat vain todella haluta äidiksi.
Entä sinä?
En.
En nyt, en ehkä koskaan.
Olet hyvässä seurassa joka tapauksessa.
Hyvä, että löysit tänne, Eleanor.
Saitko kaiken tarvitsemasi asuntolasta viime yönä?
Sain. Kiitos. Siellä oli mukavaa ja hiljaista.
Hyvä. Mukavaa, että olet kotiutunut.
Pari perussääntöä.
Kuten sanoin aiemmin, tänne jääminen ei maksa mitään,
mutta kulujen kattamiseksi -
tyttöjemme odotetaan auttavan ruoanlaitossa ja siivoamisessa.
Oletko valmis siihen?
Totta kai.
- En pelkää kovaa työtä. - Hyvä. Mukava kuulla.
Täytä nämä lomakkeet itse.
Syntymäaika ja niin edelleen.
Saanko kysyä,
mitä rotua lapsen isä on?
No...
Hän on skotti.
Vielä yksi asia.
Allekirjoittamalla -
annat kirkon löytää hyvän kodin lapselle -
vakaata perhettä varten.
- Ymmärrätkö, Eleanor? - Kyllä.
Haluan vain selvitä tästä ja jatkaa elämääni.
Teet oikean päätöksen itsesi ja lapsesi kannalta.
Siitä hetkestä lähtien päiväni olivat täynnä.
Aamusta iltaan -
työ oli rankkaa.
Mutta se oli myös tervetullut pako.
Kuukaudet kuluivat armollisesti.
Ja tein parhaani,
etten ajattelisi, mitä kehoni sisällä tapahtui.
Vauvan syke kuulostaa täydelliseltä.
Haluatko kuulla sen?
Ei kiitos.
Oletko tuntenut potkuja?
Vauvat ovat yleensä aika aktiivisia tähän aikaan.
En tiedä. En ole huomannut.
Pikkuisen pitäisi olla kaalinpään kokoinen.
Ne tykkäävät kieriä ja tehdä kuperkeikkoja.
En halua tietää. Kiitos.
Jos sinulle sopii.
Kuten haluat.
Nostetaan sinut vaa'alle.
Et ole lihonut tarpeeksi viime käynnistäsi.
Mikään ei pysy sisällä.
Noin pitkällä ei yleensä enää ole aamupahoinvointia.
Jotkut naiset eivät voi hyvin ennen vauvan syntymää.
Oliko äidilläsi sama ongelma, kun hän odotti sinua?
En tiedä.
Mutta tämä tekee minut sairaaksi koko ajan.
Näen, että yrität etäännyttää itsesi vauvasta,
eikä siinä mitään. Ymmärrän.
Mutta siellä on vauva, halusit tai et.
Jos et anna sille sen tarvitsemia ravinteita,
siitä tulee sairas lapsi, eikä kukaan halua adoptoida sitä.
Mitä minun pitäisi tehdä?
Kaikki syömäni nousee ylös.
Kokeile pienempiä annoksia useammin.
Syö vaikka vain ranskiksia, pikkukurkkuja tai vaniljakastiketta.
Etsi jotain, minkä saat pidettyä sisälläsi, ja syö sitä joka päivä.
Ymmärrätkö?
Mitä nyt?
Tommy.
Hän muutti mielensä.
Irene.
Hän sanoo, ettei ole valmis isäksi.
Hän ei tule hakemaan meitä.
En voi antaa heidän viedä lastani.
Mutta allekirjoitit paperin.
Me kaikki allekirjoitimme.
Mutta -
ehkä voin vielä keksiä keinon.
Ehkä voin salakuljettaa hänet ulos synnytyksen jälkeen.
Ehkä voin kasvattaa hänet yksin.
Miksi kysyn sinulta?
Valitsit tulla tänne.
Kukaan ei pakottanut.
Miten ymmärtäisit?
Sanoin, että osaan pitää salaisuuden.
Jos kerron yhden omistani, lupaatko tehdä samoin?
Totta kai.
Ennen tänne tuloani työskentelin toimistossa.
Esimieheni oli ollut ystävällinen.
Luulin, että voisin luottaa häneen.
Mutta sitten -
hän hyökkäsi kimppuuni.
Niin päädyin tänne.
Eleanor, en aavistanutkaan.
Tätä lasta ei siitetty rakkaudella.
Ei niin kuin omaasi.
Mutta vaikka meillä on hyvin erilaiset tarinat,
olemme molemmat päätyneet samaan tilanteeseen.
Vanhempani tuskin puhuvat minulle.
Kaikki käänsivät selkänsä.
Irene.
Jos olen oppinut yhden asian,
niin sen, että voi luottaa vain itseensä.
Kysy itseltäsi rehellisesti.
Pystytkö kasvattamaan lapsen yksin?
Pystytkö löytämään töitä -
ja asunnon?
Pystytkö katsomaan lasta silmiin joka päivä -
ja muistamaan hänen isänsä?
Minä en pystyisi siihen.
Mutta haluan tämän lapsen.
Miten voisin luopua hänestä?
Tee niin kuin minä -
ja muista, ettei lapsi ole sinun.
Hän kuuluu toiselle naiselle, toiseen perheeseen,
ja elää hyvän elämän heidän kanssaan.
Paremman kuin mikään, mitä me voimme tarjota.
Mitä pikemmin selviämme tästä, sitä pikemmin voimme unohtaa kaiken.
Tulkaa, tytöt. Nyt ei ole rupattelutauko. Eikö teillä ole kotitöitä?
Tulossa, sisar Janette.
Siinä se on. Jumalalle kiitos.
Vahva ja vakaa.
Sinulla on sisua, Eleanor.
Odota.
- Saanko kuulla sen? - Toki.
Tuossa. Kuuntele.
- Se on niin nopea. - Se on normaalia.
Ne kasvavat niin nopeasti,
että sydämen on sykittävä kovasti pysyäkseen mukana.
- Tarvitsetko mitään ennen kuin lähden? - En. Kiitos.
En tiedä, mitä teen koko päivän,
- kun mikään ei häiritse. - Sinuna -
iloitsisin, kun vältyt lakanoiden kuuraamiselta.
Nauti vuodelevosta.
Kyllähän.
- Se on helpompaa. - Kiitos.
Pidän sitä sängyn vieressä.
Ehkä palaan, kun hän on nukahtanut.
Olen tuntenut pientä värinää ennenkin, mutta sivuutin sen.
Ensimmäistä kertaa -
aloin miettiä pientä elämää sisälläni.
Oliko se poika?
Vai tyttö?
Olisiko hänellä minun silmäni?
Tai äitini hymy?
Millaisia toiveita ja unelmia hänellä olisi?
Irene?
- Mitä nyt? Mitä tapahtui? - Jokin on vialla.
Sattuu!
Herättäkää sisar Madeline. Sanokaa, että Irene tarvitsee apua!
Nyt heti. Vauhtia!
Vatsani tuntuu nyrkiltä.
- Mitä minulle tapahtuu? - En tiedä.
Purista kättäni, kun siihen sattuu.
Kun Irene alkoi synnyttää, emme tienneet, mitä synnytys edes oli.
Ei hätää, Irene. Rauhoitu. Viemme sinut sairaalaan.
Mitään ei ollut selitetty.
Mikä häntä vaivaa? Selviääkö hän?
Vauva syntyy. Kaikki on hyvin.
Kaikki oli salaperäistä.
Menkää takaisin nukkumaan. Se ei kuulu teille.
Saatoin vain odottaa.
Irene, olen ollut huolissani. Miten meni?
Hän tarvitsee lepoa, kuten sinäkin.
Jätä hänet rauhaan ja anna nukkua.
Tulen myöhemmin katsomaan sinua.
Miten voit?
Onko kaikki hyvin?
Missä pikku Henry on?
Olin väärässä.
Se ei ollutkaan poika.
Tyttö on kai hoitohuoneessa.
Miten hän voi?
Minkä nimen annoit?
En antanut hänelle nimeä.
Mutta he sanoivat,
että hän oli kolmas lapsi tässä kuussa.
He vain kirjoittivat lomakkeisiin "vauva numero kolme".
Vaikkei se ollut poika, kuten suunnittelit,
voit tuntea olosi paremmaksi, jos annat tytölle nimen.
Ehkä jotain merkityksellistä.
Mutta hän ei ole vauvani.
Hänelle ei siis kannata antaa nimeä.
Vain on vain vauva numero kolme.
Sinun on neljäs.
Tai viides.
Tai kuudes.
Mitä pikemmin voimme jatkaa elämäämme -
ja jättää tämän kaiken taaksemme, sitä parempi.
Vai mitä?
On adoptiopäivä.
Toivottavasti joku pari tykästyy vauva numero kolmoseen.
Rukoile puolestani.
Totta kai.
Tyttö on niin ihana, että hänestä varmana tapellaan.
Parempi olisi.
Olo on kuin lypsylehmällä.
En tajua, miksi meitä pidetään täällä kuusi viikkoa,
kun korvikettakin voi ostaa.
Se lasketaan kuluksi.
Ja se on parasta vauvalle.
Entä me?
Hän ei uskonut sinua.
En tiedä, kauanko kestän.
Eleanor, mikset ole sängyssä?
Anteeksi, en löydä mukavaa asentoa.
Sepä harmi. Kätilö teki asian selväksi.
Istut takaisin sänkyyn, kunnes sinua käsketään tekemään toisin.
Irene, lattiat eivät kuuraa itseään.
Tullaan, sisar Janette.
Hengitä syvään ja laajasti, Covey.
Syvään ja laajasti.
Katso, mihin astut.
Etkö tule mukaani?
Hengitä syvään ja laajasti.
Eleanor, hengitä.
Jos haluat joskus uida yksin,
sinun on opittava hallitsemaan hengitystäsi.
Hengitä syvään ja laajasti, yksi veto kerrallaan.
Kokeillaanko vielä kerran?
- Mitä pelkäät? - Mitä alla on. Mitä en näe.
Sinun täytyy hengittää, Eleanor.
Hengitä syvään ja laajasti. Olen tässä.
Hengitä sisään.
Ulos.
Sisään.
Ulos.
Sisään.
Haluan nähdä.
Rauhoitu, kulta. Teemme näin kaikille tytöille.
Se on parasta.
Ei!
Minun pitää nähdä!
Hengitä sisään.
Ulos.
Sisään.
Ulos.
Hengitä sisään.
Juuri noin.
Ulos.
Sisään.
Ulos.
Onko vauva kunnossa?
Nti Sheila, onko vauva kunnossa?
Nti Sheila, pyydän.
Onneksi olkoon.
Meillä on terve, kukoistava tyttö.
- Olet niin suloinen. - Ja niin helppo sijoittaa.
Ruoka-aika.
Syliin vain.
"Helppo sijoittaa."
Suloinen tyttöni tummine hiustuppoineen,
ja syntymämerkki täydellisessä pinkissä päässään.
Siirryhän, Eleanor.
Vauva käy paremmin nänniin, jos menet vähän alemmaksi.
Hänen nimensä on Mathilda.
Ennen kuin tapasin sinut, esikoiseni, pelkäsin, että olisit muistutus -
siitä kamalasta asiasta, joka minulle tapahtui.
Yhtäkkiä menneisyydelläni ei ollut väliä.
Yhtäkkiä olit tulevaisuuteni.
Kaikkeni.
Syötät kahden tunnin välein. Teet sen lastenhuoneessa.
Ei poikkeuksia.
Herätämme sinut, jotta pysyt aikataulussa.
En voi. Vie hänet pois.
Käskin vetää leuan pois rinnasta.
En pysty tähän.
- Yritä nyt. - Vie hänet pois. En voi.
- Hän tarvitsee ravintoa. Leuka ylös. - Mitä täällä tapahtuu?
Ihan sama, mitä teen. Tämä vauva ei syö.
Hys, lapsi. Nosta vauvan leukaa.
Yritin sitä jo. En ole kone.
Ota sinä hänet.
- En pysty. - Sinun on yritettävä. Hän on nälissään.
Nosta vauvan leukaa.
- Hän puri minua! - Ole hiljaa, Irene.
Ja jatka vain.
Näetkö?
- Hän ei pysy kiinni. - Hyvä luoja.
Antakaa minun palata töihin. En pysty tähän.
Mitä muuta voimme?
Järkytät vain tyttöä.
Saata Eleanor takaisin makuusaliin.
Voinko istua hänen kanssaan vielä hetken?
Hän ei juuri syönyt sairaalassa.
Heillä on aikataulu.
Siirtymä on helpompi, kun heidät on sijoitettu.
Irene, menehän.
Teit sen.
Olet askeleen lähempänä maalia.
Miltä tuntuu?
- Erilaiselta. - Totta kai.
Shokin hälvetessä olo on kuin halkaistulla kalkkunalla.
Sitä kannattaa käyttää.
Se parantaa sukukalleudet.
Se on kiusallista,
mutta kuten muuhunkin täällä, siihen tottuu.
Ihanaa.
- Teitkö sinä tämän? - Minä ja muut tytöt.
Meidän on aika -
saada jotain tunnustusta.
Juhlintaa.
Kaiken kokemamme jälkeen.
Tiedätkö, mitä tarkoitan?
Tiedän.
Meillä on vain pari päivää aikaa toipua -
ennen kuin joudumme töihin.
- Ainakin saamme levätä ruokinnan aikana. - Levätä?
Kuuraan mieluummin lattioita rystyset verillä.
- Lopeta. - Lopeta mikä?
Kuin et välittäisi vauvastasi.
Vauva ei ole minun. Muistatko?
Anteeksi, että sanoin niin.
Siitä on kuukausia.
En tiennyt. En olisi voinut tietää.
Nyt kun tiedän,
ehkä sinun pitäisi yrittää lähentyä hänen kanssaan.
En voi.
En, kun tiedän, ettei hän ole minun.
Mutta jos nautit yhteisestä ajastanne -
ruokkiessasi ja lohduttaessasi häntä,
ehkä se lieventää tätä kurjuutta.
Ehkä vuosien päästä -
se on ainoa asia, josta pidät kiinni.
Etkö voi yrittää?
Tiedän, ettet jaksa enää teeskennellä.
Ymmärrän, miten vaikeaa se on.
Älä minusta huoli, Eleanor.
Parin viikon päästä tämä on ohi.
Sitten voin jatkaa elämääni.
Me molemmat voimme.
Aika syöttää.
Kuulen sinut. Tiedän.
Missä Irene on?
Asia ei kuulu sinulle, mutta hän pääsi sairaalasta.
Mutta ei ole kulunut kuutta viikkoa.
Hän ei pystynyt eikä halunnut imettää. Sänky piti saada vapaaksi.
Minne hän meni?
- Kotiin. - Kotiin?
- Vanhempiensa luoko? - He hakivat hänet iltapäivällä.
Vastaanotto oli lämmin.
He haluavat jatkaa eteenpäin perheenä.
Hiljaa nyt.
Vauva on nälkäinen.
Hei, Mathilda. Onko sinulla nälkä?
Olen tässä.
Se on ihottumaa. Kamalaa.
Kaikki pienet halkeamat.
Minne luulet meneväsi?
En tiedä.
Minä vain...
Minun on päästävä pois.
Ja minun on otettava hänet mukaani.
Ymmärrän.
- Ymmärrätkö? - Totta kai.
On normaalia tuntea näin pian syntymän jälkeen.
Kysynpä vain,
kuinka pitkälle luulet pääseväsi kahdella vaipalla ja huovalla?
Lapsi ei selviä. Etkä sinäkään.
Et ole järjissäsi tehdäksesi sellaisen päätöksen.
Olet heräillyt öiden halki -
ja tuskin syönyt tai nukkunut.
Mene lepäämään.
Puhutaan tästä aamulla.
Olet oikeassa.
Anteeksi, että huolestutin, sisar Madeline.
Ei se mitään.
Mene nukkumaan.
Tiedän, että olet hämilläsi.
Mutta huomenna kaikki on selvempää.
Lupaan sen.
Olin tottunut teeskentelyyn.
Teeskentelin olevani isoäitini kasvattama tyttö.
Teeskentelin, että olin orpo sairaanhoitaja.
Teeskentelin olevani sama ihminen,
joka käveli naimattomien äitien kotiin.
Nuori nainen, joka ei halunnut olla äiti.
Mutta tiesin jotain, mitä sisar Madeline ei tiennyt.
Tiesin, että rakkaus riittäisi tekemään minusta sopivan vanhemman.
Että minä olin tarpeeksi.
Minun piti vain odottaa oikeaa hetkeä todistaakseni sen.
Tulen pian kotiin, tyttöni.
Laiva lähtee tunnin päästä, Mathilda.
Ehdit, jos pidät kiirettä.
Kirjoitan, kun pääsen Amerikkaan, ja palaan hakemaan Coveyn.
Etsin meille turvallisen paikan aloittaa alusta.
Tässä. Se on minun osuuteni kakkurahoista.
Ei. En voi ottaa tätä. Sinulla on oma perhe.
Sinä olet perheeni.
Lupaa minulle,
että suojelet häntä -
ja kiedot kätesi hänen ympärilleen puolestani joka ikinen päivä.
Lupaan sen.
Mene nyt.
Mene. Ennen kuin jänistät.
Missä Mathilda on?
Miksei minua herätetty syöttämään tai tekemään askareita?
Meidän virheemme.
Pukeudu ja mene keittiöön.
Sisar Madeline? Sisar Madeline?
- Mikä kaunotar. - Hän on täydellinen.
Katso, Ron. Hän taisi hymyillä minulle.
Mitä te teette?
Minä hoidan tämän.
- Hei. - Sisar Madeline, lopeta tämä.
- Ole kiltti. - Kaikki on hyvin.
- Antakaa hänet! Hän on vauvani! - Kaikki on hyvin.
- Ei, valehtelit minulle! - Ei.
Älä tee tätä minulle.
- Ole kiltti. - Hyvä on.
- Muutin mieleni. Perun sanani. - Liian myöhäistä!
Ei. En tiennyt, mitä tein. En tiennyt, mitä allekirjoitin.
- Haluan hänet! - Tule.
Ole kiltti! Se on minun vauvani!
Ei! Mathilda.
Ei!
Pyydän!
He ovat rukoilleet vauvaa vuosia.
He suostuivat pitämään Mathildan toisena nimenä pyynnöstäni.
Pieni osa sinua on aina hänen kanssaan.
Lohduttaudu sillä.
Tule, kulta.
Pakataan tavarasi ja lähdetään.
Minne minä menen?
Teit hyvän teon.
Jumala näyttää tietä, lapsi.
En saa koskaan tietää, mikä piti äitini poissa.
Mutta uskon koko sydämestäni,
että hän halusi palata luokseni.
Minun on uskottava niin.
Viikkojen ajan -
kävelin kaduilla toivoen löytäväni sinut.
Puhukaa nyt, veljet ja siskot. Kertokaa taakastamme!
- Jos olemme hiljaa, tuskamme kasvaa! - Sitten näin hänet.
- Syyni elää. - Sitten kysyn, kuka pelastaa meidät.
Me! Me pelastamme!
Jos Gibbs Grant olisi tiennyt, mihin ryhtyi,
kun melkein kävelin bussin eteen enkä hänen syliinsä,
en ole varma, olisiko hän jatkanut matkaa.
Mutta olen kiitollinen, että hän jatkoi.
Kuten olen kiitollinen ajasta, jonka vietin kanssasi,
Mabel Mathilda.
Sinun täytyy tietää, esikoiseni,
että vaikka en uskaltanut kertoa sinusta perheelleni,
olet aina täällä kanssani. Meidän kanssamme.
Olet kaikkialla.
Tiedä se.
Olen pahoillani.
Tarvitsen tauon.
Byron,
narsissit.
Olen pahoillani,
että tulin ilmoittamatta -
ja ryntäsin ulos eilen kuin hullu.
Mabel,
tule.
Sinun pitää nähdä jotain.
Puutarha oli äidille pakkomielle.
Kuultuani hänen puhuvan kukkivista narsisseista -
syntymäsi hetkellä,
hän istutti nämä sinulle.
Mabel, toivottavasti sinua lohduttaa tietää,
ettet ole yksin tässä maailmassa.
Kun aikani täällä lähestyy loppuaan,
huomaan olevani lähempänä äitiäni kuin koskaan ennen.
Kunpa minulla olisi enemmän aikaa selvittää, mitä hänelle tapahtui.
Ehkä te voitte tehdä sen, rakkaani.
B ja B,
en tiedä, miltä teistä tuntuu kaiken sanomani jälkeen.
Saatatte olla vihaisia.
Saatatte kysyä itseltänne, voitteko koskaan todella tietää, kuka minä olen.
Tämän haluan teidän kuulevan.
Olette aina tienneet, kuka olen.
Olen äitinne.
Lapseni, tarinani on lopussa.
Tämä on loppuni.
Ymmärrän tietenkin,
että jätän teille niin paljon vastaamattomia kysymyksiä.
Varsinkin -
häistäni.
Ja ymmärrän, jos haluatte yhä vastauksia.
Ansaitsette tietää, että on vielä joku,
joka voi antaa ne teille.
Joku, joka tietää, mitä tapahtui.
Vaikka täytyy myöntää,
pelkään, mitä ajattelette, jos saatte tietää totuuden.
Ennen kuin siis kaivelette menneitä,
tietäkää, ettei se ehkä ole sitä, mitä odotatte.
Olkaa kilttejä -
ja yrittäkää ymmärtää, ettei mikään siinä illassa ollut helppoa.
Mutta lopulta -
se oli tehtävä.
Tekstitys: Tuomo Mäntynen