Tidligere i Black Cake:
London var ikke sikker, men det var dog velkendt.
Jeg kunne forsvinde i mængden.
Indtil jeg indså, at jo længere man ikke bliver set,
desto mindre og mindre bliver du.
Indtil du forsvinder.
B og B...
I har en søster.
En hemmelighed, jeg ikke kunne få mig selv til at dele, selv ikke med jeres far.
Jeres mor, nævnte hun min biologiske far i sine optagelser?
Hun blev antastet...
...af sin chef omkring på det tidspunkt, som du blev født.
Antastet?
Mabel...
...min førstefødte.
Det øjeblik, jeg holdt dig i mine arme, vidste jeg, jeg ville være din mor.
Da var det for sent.
Fordi sandheden er, jeg ikke valgte at give slip på dig.
Du blev frataget mig.
Da jeg forlod Skotland, var jeg omtåget.
Jeg prøvede at fortrænge alt, hvad der var sket.
Jeg fortalte jer før, at jeg stødte på Gibbs, da jeg kom tilbage til London.
Men sandheden er...
...det var næsten et år før, det skete.
Og de første uger forsvandt bare.
Indtil jeg begyndte at føle mig syg.
Du har ikke influenza, frk. Douglas.
- Det er en lettelse. - Kvalmen, trætheden, svimmelheden,
er klassiske symptomer på tidlig graviditet.
Det var vist ikke, den nyhed, du forventede.
Husker du, hvornår din sidste menstruation begyndte?
Jeg ved det ikke.
For to måneder siden måske?
Og du overvejede ikke at komme ind noget før til et tjek?
Ved du, hvem faderen er?
Jeg arbejdede i Skotland...
...da min chef udnyttede mig.
Det er det eneste tidspunkt, det kunne være sket.
Javel.
Unge damer i dag er så frigjorte.
Det er ikke et under, at disse omstændigheder sker.
Har du familie i nærheden? Nogen du kan bede om hjælp?
Nej, jeg er alene.
Hvad med arbejde? Har du mulighed for at forsørge et barn?
Jeg har ikke kunnet finde arbejde, siden jeg kom tilbage til London.
Nå...
...men den gode nyhed er, at du har muligheder i dag.
Hvis du vil afslutte, er det sikkert og legalt.
Jeg kan give dig en henvisning, hvis du vil.
Beklager, jeg har bare brug for...
Jeg må overveje det.
Selvfølgelig. Selvom du ikke må vente for længe.
Tiden er vigtigt.
Nuvel...
...held og lykke.
Dengang
var der ikke mange boligtilbud for farvede mennesker...
...og jeg kunne ikke gå tilbage til pensionatet
med de caribiske piger.
Jeg var død.
Så jeg fandt et sted, hvor jeg ikke blev genkendt.
Jeg havde ingen plan og ingen støtte.
Jeg blev bare ved med at håbe, at denne ting...
...dette problem...
...ville forsvinde.
Og jeg havde lært for længe siden...
...at jeg var alene.
Jeg ved, du er vred på mig, Covey.
Tro mig...
...at bage en kage til et bryllup som dette, til dig,
det er ikke, hvad jeg nogensinde ønskede.
Jeg ved, Pa fik dig til det.
Jeg vil bare være alene.
Værsgo.
Jeg har købt noget til dig.
Fra din mor.
Da hun forlod øen, var hendes plan at komme tilbage til dig.
Men hun bad mig passe på det, bare for en sikkerheds skyld.
Så du altid ville have en del af hende.
En del af mig håbede, hun måske...
...ville komme i dag.
Og ordne alt dette.
Hun ville være her, hvis hun kunne.
- Jeg ved ... - Stop.
Hvis hun virkelig holdt af mig,
ville hun aldrig have forladt mig.
Jeg vil ikke have noget af hende. Hun kan ikke redde mig nu.
Og det kan min Pa heller ikke.
Og det kan du heller ikke. Så vær sød...
...bare at gå.
Jeg måtte beslutte mig...
...men jeg kunne næsten ikke høre mig selv tænke.
Og jeg tryglede om et svar.
Eller et tegn.
- Hej mit barn. Kan jeg hjælpe? - Beklager.
- Er kirken lukket? - Nej.
Du virker oprørt, søde.
Må jeg hjælpe?
Det er okay. Luk det hele ud.
Du aner ikke, hvor lang tid siden, det er,
siden nogen har sagt noget sødt til mig.
Og for slet ikke at tale om en fra øen.
Er du i problemer?
Er du med barn?
Så er du kommet det rette sted.
Hvornår har du sidst spist?
Kirken driver dette sted, især for ugifte mødre.
Så du kan finde ro i at vide, du ikke er alene.
Vi tilbyder gratis bolig og mad, og når tiden kommer,
hjælper vi dig med at give barnet til en kærlig familie,
så du ikke skal bekymre dig om noget.
Hvordan lyder det?
Bedre end jeg kunne have drømt om.
Tak.
Normalt ville vi holde et møde med dig,
men siden det er sent, kan det vente til i morgen.
For nu vil jeg gerne præsentere dig for de andre kvinder.
Stille, piger.
Hej alle. Dette er Eleanor.
Hun slutter sig til os for nu,
og jeg stoler på, I får hende til at føle sig hjemme.
- Selvfølgelig, søster. - Hej Eleanor!
- Godt at møde dig. - Hej!
Søster Madeline, må jeg servere en tallerken med mad for Eleanor?
Ja. Tak, kære.
Jeg hedder Irene.
Hvordan har du det med gullasch?
For at være ærlig,
så har jeg ikke kunnet holde meget nede for tiden.
De første par uger kunne jeg kun spise ost og Marmitesandwicher.
Jeg har lige spist min egen vægt i ost og Marmitesandwicher.
Hvad med noget kraftsuppe med brød og smør?
Det burde berolige din mave.
- Det lyder perfekt. - Hvor langt henne er du?
Næsten tre måneder, tror jeg.
Jeg er lidt længere henne end dig, så vi har termin næsten samtidig.
Hvor morsomt.
Er du stadig sammen med babyens far?
Bare rolig.
De fleste af pigerne her er i samme båd, som du er.
Jeg er en af de heldige.
Min kæreste Tommy og jeg har været sammen
i næsten to år nu.
Og han ved, du er her?
Ja.
Han ønskede ikke, jeg kom hertil.
Hvad mener du? Hvorfor ikke?
Beklager, jeg ville ikke snage.
Du behøver ikke at fortælle mig noget, du ikke ønsker.
Men du bør vide, jeg er god til at holde på hemmeligheder.
Mine forældre billigede aldrig Tommy.
De tvang mig til at komme her.
De har fortalt alle, jeg studerer i Bruxelles.
Men Tommy og jeg har en plan.
Han vil snige mig ud herfra, når babyen kommer.
Vi skal giftes, og vi beholder Henry.
Han bliver en dreng, det ved jeg bare.
Tommy ønsker at navngive ham efter hans far.
Det er noget af en plan.
Hvor vil I tage hen?
- Har I et sted at bo? - Ikke endnu.
Men Tommy har fået et godt job på en fabrik, og han sparer op.
Du tror, jeg er gal, ikke?
Nej, slet ikke.
Jeg tænker bare, du virkelig ønsker at være mor.
Hvad med dig?
Nej.
Nej, ikke nu, måske ikke nogensinde.
Du er i godt selskab under alle omstændigheder.
Jeg er glad for, du fandt vej hertil, Eleanor.
Havde du alt, du behøvede i soveafdelingen i går?
Ja. Tak, det var behagelig og roligt.
Godt. Jeg er glad for, du finder dig hjemme.
Nu til lidt grundlæggende regler.
Som sagt er det gratis for dig at bo her,
men for at dække udgifterne,
skal alle vores piger hjælpe med madlavning og rengøring.
Er du forberedt på det?
Selvfølgelig.
- Jeg er ikke bange for lidt hårdt arbejde. - Godt. Godt at høre.
Nu må du udfylde disse dokumenter selv.
Fødselsdato og så videre.
Må jeg spørge,
hvilken etnicitet din babys far har?
Altså...
...han er skotsk.
Nu til den sidste ting.
Ved at underskrive dette
giver du kirken lov til at finde et godt hjem til barnet
med en stabil familie.
- Forstår du, Eleanor? - Ja.
Jeg vil bare komme igennem dette og vil komme videre med mit liv.
Du træffer det rigtige valg for dig og dit barn.
Fra det øjeblik var mine dage fyldte.
Fra morgen til aften...
...var arbejdet hårdt.
Men det var en velkommen flugt.
Og månederne forløb fint.
Og jeg gjorde mit bedste
for ikke at tænke på, hvad der skete i min krop.
Babyens hjerteslag lyder perfekt.
Vil du høre det?
Nej tak.
Har du mærket spark på det seneste?
De begynder at blive aktive på denne tid.
Jeg ved det ikke. Jeg har ikke bemærket det.
Den lille bør være på størrelse med et kålhoved nu,
og de elsker at rulle rundt og slå saltomortaler.
Jeg ville helst ikke vide det. Tak.
Hvis det er okay.
Som du vil.
Lad os få dig op på vægten.
Du har endnu ikke taget nok på siden din sidste tid.
Jeg kan ikke holde noget nede.
Det er sent i din graviditet til at have morgenkvalme.
Selvom nogle kvinder føler sig skidt tilpas, indtil babyen kommer.
Havde din mor det på same måde, da hun ventede dig?
Det ville jeg ikke kunne vide.
Men den her tingest gør mig syg i døgndrift.
Hør, jeg kan se, du prøver at distancere dig fra babyen,
og det er fint, jeg forstår.
Men der er en baby derinde, uanset om du bryder dig om det eller ej.
Og hvis du ikke giver den næringen, som den behøver nu,
så bliver det et sygeligt barn, og ingen vil adoptere det.
Hvad skal jeg gøre?
Alt, jeg spiser, kommer op igen.
Prøv mindre portioner oftere.
Jeg er ligeglad, hvis du kun spiser chips, syltede agurker eller cremekager.
Find noget, du kan holde nede, og spis det hver dag.
Forstår du?
Hvad er der galt?
Det er Tommy.
Han har ombestemt sig.
Irene.
Han siger, han ikke er klar til at være far alligevel.
Han kommer ikke og henter os.
Jeg kan ikke lade dem tage min baby.
Men du underskrev papiret, ikke?
Det gjorde vi alle.
Men...
...måske kan jeg finde en udvej.
Måske kan jeg snige mig ud, efter han bliver født, når ingen ser.
Måske kan jeg selv opfostre ham.
Hvad spørger jeg dig for?
Du valgte at være her.
Ingen tvang dig.
Hvordan kunne du forstå?
Jeg fortalte dig før, at jeg kunne holde en hemmelighed.
Så hvis jeg fortæller dig en af mine, vil du så love at gøre det samme?
Selvfølgelig.
Før jeg kom her, arbejdede jeg på kontor.
Og min chef havde været så venlig mod mig.
Jeg troede, jeg kunne stole på ham.
Men en dag...
...overfaldt han mig.
Det er sådan, jeg endte her.
Eleanor, det anede jeg ikke.
Denne baby var ikke undfanget af kærlighed.
Ikke som din var.
Men selvom du og jeg har forskellige historier,
er vi endt i samme omstændighed.
Mine forældre taler ikke rigtigt med mig.
Alle vendte sig fra mig.
Irene.
Hvis der er noget, jeg har lært,
er det, at den eneste person, du kan stole på for alvor, er dig selv.
Så du må spørge dig selv helt ærligt:
"Kan du opfostre dette barn alene?
Kan du finde et job...
...og et sted at bo?
Og kan du se ind i det barns ansigt hver dag...
...og blive mindet om hans far?"
Jeg ved, at jeg ikke kunne gøre det.
Men jeg ønsker at få denne baby.
Hvordan skal jeg kunne opgive ham?
Du må gøre, hvad jeg har gjort,
og huske dig selv på, han ikke er din.
Han tilhører en anden kvinde, en anden familie
og han får et godt liv med dem.
Bedre end noget du eller jeg kunne give.
Desto før, vi kan komme igennem dette, desto før kan vi lægge det bag os.
Kom nu, piger. Det er ikke hyggetime. Har I ikke pligter at gøre?
Kommer, søster Janette.
Der er det. Gud bevare os.
Stærk og rolig.
Du har en lille kriger derinde.
Vent.
- Må jeg høre? - Klart.
Der. Hør.
- Det er så hurtigt. - Det er normalt.
De vokser så hurtigt,
at hjertet må slå ekstra hårdt for at følge med.
- Behøver du noget, før jeg går? - Nej. Tak.
Jeg ved ikke, hvad jeg skal gøre af mig selv hele dagen
- uden noget til at distrahere mig. - Hvis jeg var dig,
ville jeg være glad for ikke at skrubbe endnu et beskidt lagen.
Nyd dit sengeleje.
Ja.
- Det er lettere. - Tak.
Jeg har den ved siden af sengen.
Måske går jeg tilbage, når hun er faldet i søvn.
Jeg har følt små flaks før, men jeg ignorerede dem.
Nu, for første gang,
begyndte jeg at tænke over det lille liv, der bevægede sig i mig.
Var det en dreng...
...eller en pige?
Ville hun få mine øjne...
...eller min mors smil?
Og hvilke håb og drømme ville hun få en dag?
Irene?
- Hvad er der? Hvad skete der? - Noget er galt.
Det gør ondt!
Nogen må vække søster Madeline. Sig, Irene skal have hjælp!
Nu, tak. Skynd dig!
Min mave føles som en knytnæve.
- Hvad sker der med mig? - Jeg ved det ikke.
Tryk min hånd, når det gør ondt, okay?
Den nat Irene gik i fødsel, anede vi end ikke, hvad fødsel var.
Det er okay, Irene. Rolig. Vi kører dig på hospitalet nu.
Intet var blevet os forklaret.
Hvad er der galt med hende? Vil hun være okay?
Babyen kommer. Alt er fint.
Alt var omsluttet af mystik.
Nu må I piger lægge jer til at sove igen. Det skal I ikke bekymre jer om.
Så jeg kunne bare vente.
Irene, jeg har været så bekymret. Hvordan gik det?
Hun behøver ro, og det gør du også.
Lad hende være alene, og lad hende sove.
Jeg kommer tilbage senere og ser til dig.
Hvordan har du det?
Er alt okay?
Hvor er lille Henry?
Jeg tog fejl.
Det var ikke en dreng.
Hun er nok på babyplejeafdelingen nu.
Hvordan har hun det?
Hvad har du kaldt hende?
Jeg gav hende ikke noget navn.
Men de fortalte mig,
at hun var den tredje baby, der blev født denne måned.
Så de skrev bare. "Baby nummer tre" på alle formularerne.
Selvom det ikke var en dreng, som du planlagde,
kunne det stadig få dig til at få det bedre, hvis du gav hende et navn.
Måske noget meningsfyldt for dig.
Men hun er ikke min baby.
Så der er ingen grund til at give hende et navn.
Hun er bare baby nummer tre.
Og din vil blive baby nummer fire.
Eller fem...
...eller seks.
Desto før vi kan komme videre med vores liv
og lægge det hele bag os, desto bedre.
Ikke?
Det er adoptionsdag.
Jeg håber, en af parrene vil kunne lide baby nummer tre.
Bed en bøn for mig, ikke?
Klart.
Hun er så fin, de vil slås om hende.
Det har de bare at gøre.
Jeg føler mig som en malkeko.
Jeg forstå ikke, hvorfor de beholder os her i seks uger,
når de bare kan købe modermælkserstatning.
De siger, det koster penge.
Og det er det bedste for babyen.
Men hvad med os?
Hun troede dig ikke, vel?
Jeg ved ikke, hvor meget mere jeg kan tage.
Eleanor, hvad laver du ude af sengen?
Beklager, jeg kan bare ikke finde en komfortabel stilling.
Det er bare ærgerligt. For jordemoderen var klar i spyttet.
Du sætter dig i den seng, indtil du får besked på andet.
Irene, gulvene vasker ikke sig selv, vel?
Kommer, søster Janette.
Træk vejret dybt ind, Covey.
Dybt ind.
Pas på.
Kommer du ikke med?
Træk vejret dybt ind.
Eleanor, du må trække vejret.
Hvis du vil svømme alene en dag, min pige,
så må du lære at kontrollere din vejrtrækning.
Træk vejret dybt ind, og tag et tag ad gangen.
Klar til at prøve igen?
- Hvad er du bange for? - Hvad er der nedenunder? Det der ikke ses.
Du må trække vejret, Eleanor.
Træk vejret dybt ind, og jeg er lige her.
Træk vejret dybt ind.
Ud.
Ind.
Ud.
Ind.
Jeg vil se.
Rolig, søde. Vi gør det med alle pigerne.
Det er det bedste.
Nej!
Jeg vil se!
Træk vejret ind.
Ud.
Ind.
ud.
Træk vejret ind.
Sådan.
Ud.
Ind.
Ud.
Er babyen okay?
Frk. Sheila, er babyen okay?
Frk. Sheila.
Tillykke.
Vi har her en sund og glad pige.
- Du er så sød. - Og let at få ud i et hjem.
Madtid.
Ned med dig.
Let at få ud i et hjem.
Selvfølgelig, min søge pige med kulsort hår,
og en lille skønhedsplet på hendes perfekte lille pink hoved.
Kom nu, Eleanor.
Babyen suger bedre, hvis du rykker ned.
Hun hedder Mathilda.
Før jeg mødte dig, min førstefødte, var jeg bange for, du ville minde mig
om den horrible ting, der hændte mig.
Og lige pludselig betød fortiden intet.
Og pludselig var du min fremtid.
Mit et og alt.
Du skal amme hver anden time. Det gør du i babyplejeafdelingen.
Ingen undtagelser.
En af os vækker dig for at holde dig til planen.
Det kan jeg ikke. Tag hende, tak.
Jeg sagde, du skulle tage hagen fra brystet.
Vær sød! Jeg kan ikke gøre det her.
- Du må bare prøve igen. - Tag hende fra mig, jeg kan ikke.
- Hun skal spise. Træk hagen op. - Hvad i alverden sker der?
Det er ligegyldigt, hvad jeg gør. Babyen vil ikke spise.
Tys, barn. Hæv babyens hage.
Det har jeg prøvet. Jeg er ikke en maskine.
Bare... tag hende.
- Jeg kan ikke gøre det her. - Du må prøve. Hun sulter.
Hæv babyens hage.
- Hun bed mig! - Ti stille, Irene.
Og bliv ved.
Ser du?
- Hun bliver ikke ved. - Du godeste.
Lad mig gå tilbage til arbejdet. Jeg kan ikke gøre det her.
Hun vil ikke suge sig fast. Hvad kan vi ellers gøre?
Du vil kun oprøre hende.
Kom så, eskorter Eleanor tilbage til soveafdelingen.
Må jeg sidde med hende lidt længere?
Hun spiste ikke meget på hospitalet.
Vi må holde dem til en plan.
Det er lettere, når de har fået et hjem.
Irene, afsted.
Du gjorde det.
Du er et skridt tættere på målstregen.
Hvordan har du det?
- Anderledes. - Ja, selvfølgelig.
Når chokket fortager sig, føler du dig som en sprængt kalkun.
Du vil tage det på...
...for at hele dit underliv.
Det er akavet,
men som alt andet i dette rottehul,
vil du vænne dig til det.
Hvor skønt.
- Har du gjort dette? - Mig og de andre piger.
Tænkte, det var på tide, vi,
jeg ved ikke, blev påskønnet.
Fejret.
Efter alt, vi har udsat vores kroppe for.
Ved du, hvad jeg mener?
Ja.
Især fordi vi kun får et par dage at restituere i,
før de sætter os til at arbejde igen.
- I det mindste hviler vi os under amning. - Hviler?
Jeg vil hellere skrubbe gulve, indtil mine knæ bløder.
- Stop. - Stop hvad?
Med at opføre dig, som om du ikke bryder dig om din baby.
Det er ikke min baby. Husker du?
Beklager, jeg sagde det, Irene.
Men det var mange måneder siden.
Jeg vidste det ikke. Jeg kunne ikke vide det.
Nu hvor jeg gør, tænker jeg...
Måske skulle du prøve at skabe forbindelse med hende.
Det kan jeg ikke.
Nu hvor jeg ved, hun ikke er min.
Men hvis du nyder den tid, du har med hende...
...at amme hende, at trøste hende...
...måske gør det denne tid mindre miserabel.
Måske om nogle år...
...kan det være den eneste ting, du har at holde fast i.
Kan du ikke bare prøve?
Jeg ved, du er træt af at lade som om.
Tro mig, jeg forstår, hvor svært det er.
Bekymr dig ikke om mig, Eleanor.
Om nogle uger er alt dette forbi.
Og jeg kan komme videre med mit liv.
Det kan vi begge.
Tid til amning.
Jeg hører dig. Jeg ved det.
Hvor er Irene?
Ikke at det har noget med dig at gøre, men hun er blevet udskrevet.
Men der er ikke gået seks uger.
Hun var ikke i stand til eller ville amme. Vi havde brug for sengen.
Hvor tog hun hen?
- Hjem. - Hjem?
- Med hendes forældre? - De kom og hentede hende i eftermiddags.
Det var en varm velkomst.
De glæder sig til at komme videre som familie.
Tys.
Vi har en sulten baby.
Hejsa Mathilda. Er du sulten, søde pige?
Jeg er her.
Der er lidt udslet. Forfærdeligt.
Og de små folder...
Og hvor tror du, du skal hen?
Det ved jeg ikke.
Jeg ville bare...
Jeg må ud herfra.
Og jeg må tage hende med mig.
Jeg forstår.
- Gør du? - Klart.
Det er normalt at føle sådan, så tæt på fødslen.
Men lad mig spørge dig om noget,
hvor langt tror du, I når med to bleer og et tæppe?
Barnet vil ikke overleve. Det vil du heller ikke.
Du er ikke et mentalt sundt sted til at kunne træffe sådan en beslutning.
Du er vågnet midt om natten,
har næsten ikke spist eller sovet.
Hvorfor hviler du dig ikke?
Og vi taler om det i morgen.
Du har ret.
Jeg undskylder for at have bekymret dig, søster Madeline.
Det er i orden.
Få dig nu lidt søvn.
Jeg ved, du er omtåget.
Men i morgen bliver alt klarere.
Jeg lover det.
Jeg havde vænnet mig til at lade som om.
At have ladet som om jeg var en pige, som blev opfostret af bedste i bjergene,
og at lade som om jeg var en forældreløs sygeplejerske.
Og nu skulle jeg lade som om, jeg var den samme person,
som gik ind i det hjem for ugifte mødre,
en ung kvinde, som ikke ville eller kunne være mor.
Men jeg vidste noget, som søster Madeline ikke gjorde.
Jeg vidste, kærlighed var nok til at gøre mig til en god nok forælder.
At jeg var nok.
Jeg måtte bare vente på det rigtige tidspunkt til at bevise det.
Jeg er snart hjemme, min pige.
Båden sejler om en time, Mathilda.
Hvis du skynder dig, kan du nå den.
Jeg skriver til dig, når jeg når Amerika, og så kommer jeg tilbage efter Covey.
Og jeg finder et sted, der er sikkert for os til at begynde forfra.
Her. Det er min del. Kagepengene.
Nej. Jeg kan ikke tage imod det. Du har din egen familie.
Du er min familie.
Lov mig...
...du vil beskytte hende
og kramme hende hver eneste dag.
Det lover jeg.
Gå nu.
Gå. Før du mister modet.
Hvor er Mathilda?
Hvorfor var der ingen, der vækkede mig for at amme eller sørge for morgenpligter?
Vores fejl.
Tag tøj på og gå ned i køkkenet, tak.
Søster Madeline?
- Sikken skønhed. - Hun er helt perfekt.
Se lige engang, Ron. Jeg tror, hun smilede til mig.
Hvad laver I?
Okay, lad mig tage mig af dette.
- Hej. - Søster Madeline, du må stoppe dette.
- Vær sød. - Alt er fint.
- Giv hende til mig! Det er min baby! - Alt er fint.
- Nej, du løj overfor mig! - Nej.
Vær sød ikke at gøre det mod mig.
- Vær sød. - Åh, okay.
- Jeg har skiftet mening. Jeg fortryder. - Det er for sent!
Nej. Jeg vidste ikke, hvad jeg lavede. Jeg vidste ikke, hvad jeg underskrev.
- Jeg vil have hende! - Kom nu.
Vær nu sød! Det er min baby!
Nej! Mathilda!
Nej!
Vær nu sød!
De har bedt til at få et barn i årevis.
Og de har indvilliget i at beholde Mathilda som hendes mellemnavn, så...
En lille del af dig vil altid være hos hende.
Vil du ikke trøste dig med det?
Kom nu, kære.
Lad os få pakket dine ting sammen og få dig afsted.
Hvor skal jeg hen?
Du har gjort en god gerning.
Gud leder vejen, barn.
Jeg vil aldrig vide, hvad der holdt min mor væk.
Men jeg tror dybt i mit hjerte...
...at hun ønskede at komme tilbage efter mig.
Det må jeg tro.
I flere uger
gik jeg rundt i gaderne og håbede at finde dig.
Tal nu, brødre og søstre. Lad vores byrder bliver hørt!
- Hvis vi tier, øges vores trængsler! - Og så så jeg ham.
- Min årsag til at blive ved med at leve. - Og så spørger jeg, hvem vil redde os?
Det vil vi!
Hvis Gibbs Grant blot havde vidst, hvad han rodede sig ud i den dag,
da jeg nær gik ind foran en bus i stedet for ind i hans favn...
...er jeg ikke sikker på, han ville være gået videre.
Men jeg er så taknemmelig for, at han gjorde det.
Ligesom jeg er taknemmelig for tiden, jeg havde med dig,
Mabel Mathilda.
Du må vide, min førstefødte,
at selv, hvis jeg ikke kunne finde modet til at fortælle min familie om dig,
er du altid her med mig, med os.
Du er overalt.
Det må du vide.
Jeg beklager, jeg...
Jeg har brug for en pause.
Byron...
...påskeliljerne.
Jeg beklager så meget...
...fordi jeg kom her uanmeldt
og stormede ud ad døren i går som en gal kvinde.
Mabel...
...kom nu.
Der er noget, du bør se.
Ma gik utroligt meget op i denne have.
Og nu efter at høre hende tale om påskeliljerne som blomstrede,
da du blev født,
hun plantede disse for dig.
Mabel, jeg håber, du finder ro i at vide,
at du ikke er alene i denne verden.
Som jeg når min sidste tid her,
føler jeg mig tættere til min mor end nogensinde.
Hvis jeg havde haft mere til til at finde ud af, hvad der hændte hende.
Måske kan I gøre det for mig, mine kære.
B og B,
jeg ved ikke, hvordan I vil have det, efter I har hørt, hvad jeg havde at sige.
I bliver måske oprørte.
I spørger måske jer selv, om I kan vide, hvem jeg er.
Og det er det, jeg har brug for, at I hører.
I har altid vidst, hvem jeg er.
Jeg er jeres mor.
Mine børn, jeg er kommet til historiens afslutning.
Det er enden for mig.
Jeg ved selvfølgelig,
at jeg efterlader jer med så mange ubesvarede spørgsmål.
Især...
...om mit bryllup.
Og jeg forstår, hvis I stadig ønsker svar.
Så I fortjener at vide, der stadig er nogen derude,
som kan give jer dem.
Nogen, som ved, hvad der skete.
Selvom jeg må indrømme,
jeg er bange for, hvad I synes, når I opdager sandheden.
Så vær søde, inden I graver i fortiden,
så vid, det nok ikke er, hvad I forventer.
Og vær søde...
...at forstå, at intet om den aften var let.
Men i sidste ende
måtte det gøres.
Tekster af: Ronja Lasvill-Andersen