Daktarė Koter.
Jis mirs. Ji mirs. Mama mirs.
Aš mirsiu. Visi miršta.
Aš nenoriu… aš…
Taip jo ir neprakalbinau.
Nereagavo į mane.
Tik taip.
Taip. Supratau.
Ačiū, Denai.
Ji mirs. Mama mirs. Aš mirsiu. Visi miršta.
Niekas nerūpi. Ji nerūpi. Jis nerūpi. Mama nerūpi.
Aš nerūpiu. Viskas nesvarbu. Aš nesvarbus.
Aš nesvarbus. Jis mirs. Ji mirs.
Visi miršta.
Niekas nerūpi. Ji nerūpi. Jis nerūpi.
Visi miršta. Aš mirsiu. Niekas nerūpi.
Ji nerūpi. Jis nerūpi.
Mama nerūpi. Viskas nesvarbu. Aš nesvarbus.
Aš… aš… aš…
Ji… ji… Visi… Aš…
Nerūpi. Aš… aš…
Labas, Karlai.
Kas šiandien nutiko?
Aš mirštu.
Ne.
Nemanau.
Manau, tau dar vienas psichozės priepuolis.
Ne…
Neaiškink man.
Tu nežinai.
Jaučiu aplink save. Spaudžia.
Man baisu.
Karlai, žinau, kad tavo potyriai tikri.
Bet tau nepakenks.
Prižadu.
Jis mirs. Ji mirs. Mama mirs. Aš mirsiu.
Visi miršta. Niekas nerūpi. Ji nerūpi.
Vanda.
Kelias dienas stebėsiu Karlą Renkeną. Jis nepavojingas.
Tik tegu jį kas nors patikrina kas kelias valandas.
- Gerai. - Ačiū.
Jūsų ieškojo daktaras Desajus.
Ačiū.
Ne, ne! Prašau!
Prašau! Jūs nesuprantat! Man ten negalima! Ne!
Ne! Ne! Prašau!
Prašom.
Ar tu pacientę…
Sarą Market vakar paguldei į stacionarą?
Taip. Ji narkomanė, turėjus psichozių.
Jau kelis kartus buvo paguldyta ir paleista.
Rouze, ji neturi draudimo.
Taip. Bet ją reikia gydyt.
Taryba pasmaugs dėl mokėjimo iš savo kišenės
už dar vieną lovą stacionare.
Gal taryba bent kartą pabandytų suvokt, kokia mūsų darbo esmė.
Neabejoju dėl tavo sprendimo.
Tik kitąkart pirmiau ateik pas mane, kad juos pralenkčiau.
- Gerai? - Taip.
Gerai, atsiprašau.
Nebuvai čia nuo vakar naktinės pamainos, ar ne?
Daktarė Koter.
Lora Vyver, 26 metų. Paskutinio kurso studentė.
Policiją jai iškvietė dėl visuomenės trikdymo.
- Atvežė greitoji. - Gydyta psichiatrinėj?
Byloj nieko, bet policija persiuntė raportą
apie incidentą, į kurį ji įsivėlė aną savaitę.
Koks tas incidentas?
Jos universiteto profesorius mirtinai save uždaužė plaktuku.
Ji apklausta kaip vienintelė liudininkė.
Su plaktuku?
Labas.
Lora?
Aš daktarė Koter. Terapeutė.
Nori atsisėst?
Gerai.
Žinau, kad nerviniesi.
Nieko tokio.
Aš tik noriu pasikalbėt.
Patikėk, čia saugu.
Ne man.
Kodėl taip sakai?
Nagi. Susėskim.
Prašau.
Gerai. Turiu užduot keletą klausimų, kurie gali nuskambėt kvailai.
Kuri dabar savaitės diena?
Ketvirtadienis.
O mėnuo?
Spalis. Aš ne pamišėlė.
- Niekas taip nesako. - Ne. Bet supraskit.
Aš doktorantė, ne kokia nors pamišėlė. Suprantat?
Atsikvėpk ir papasakok, kas dedasi.
Aš kažką matau.
Ir matau tik aš, niekas kitas.
Žinau, kaip beprotiškai skamba. Žinau.
Bet tai… Aš negaliu paaiškint.
Ką tu matai?
Atrodo, kaip žmonės. Bet ne žmogus.
Nelabai suprantu.
Atrodo kaip žmonės. Kaip skirtingi žmonės.
Kartais tas apsimeta mano pažįstamu.
Kartais tas - nepažįstamasis. Kartais…
Kartais tas panašus į mano senelį, kuris mirė man matant, kai buvau 7-erių.
Bet visada tas pats.
Tas… Kaip…
Tas užsideda žmonių veidus kaip kaukes.
Aišku. Ar matai dabar, čia?
Kas nutinka, kai pamatai?
Tas man šypsosi.
Bet šypsena nedraugiška.
Baisiausia šypsena, kokią esu mačius gyvenime.
Kai pamatau tą, mane apima šiurpus jausmas,
kad atsitiks kažkas tikrai baisaus.
Man kaip niekad baisu, kai matau tą.
Lora, ar tu, ar kas nors kitas tavo šeimoj
esat regėję haliucinacijų?
Tai ne haliucinacijos. Tas - tikras.
Jūs nesuprantat. Tas man kenkia.
Aplink mane vyksta bjaurūs dalykai.
Tas užvaldė mano gyvenimą, mano protą ir…
Tas man kalba.
Pasakė, kad šiandien… Šiandien…
Šiandien aš turiu…
Gerai. Viskas gerai.
Viskas gerai.
Žinau, kad tavo potyriai atrodo visiškai tikri.
Kartais, kai mes pratrūkstam emociškai
ar patiriam traumą, mūsų protas nori…
Jūs manęs neklausot.
O, Dieve.
Po galais, aš numirsiu, ir niekas manęs neklausys.
Gerai. Lora, viskas gerai.
O, Dieve.
Ei, viskas gerai. Lora.
Gal gali į mane pažiūrėt?
Viskas gerai.
Pažiūrėk į mane.
O, Dieve! Ne!
Ne! Tai čia!
- Šalin! - Lora, nurimk.
- Čia tik mudvi. - Ne!
- Daugiau nieko nėra. - Ne!
Ne!
Dieve.
Pacientė antram kabinete. Kviečiu darbuotojus.
Paskubėkit.
Lora.
ŠYPSENA
Ar panelė Vyver buvo jūsų įstaigos pacientė?
Ne.
Ar ji buvo tipinė pacientė? Tokia kaip ir kiti čia?
Čia psichiatrijos greitosios pagalbos skyrius.
Čia nebūna tipinių pacientų.
Taip. Bet jai buvo negerai su galva?
Atleiskit? Negerai su galva?
Norim sužinot jūsų nuomonę apie jos psichinę būklę.
Jai galėjo pasireikšt… ūminė potrauminė psichozė.
Jai buvo paranojiniai kliedesiai.
Kokie kliedesiai?
Ji buvo įsitikinus, kad ją persekioja kažkoks blogis.
Vaje.
Mes turim susisiekt su panelės Vyver šeima
ir pabandyt paaiškint, kas atsitiko.
Tad bandom užsikabint už bet kokios protingos versijos.
Gal galit papasakot dar ką nors, kas… galėtų padėt.
Prieš mirtį…
ji… ji šypsojosi.
Taip. Man atrodo kaip pamišėlė.
Rouze.
Oi.
Atsiprašau. Išgąsdinau?
Negirdėjau, kaip įėjai. Velnias.
- Labas. - Labas.
Labas.
Kas atsitiko?
Nieko. Atsiprašau.
Kažkas negerai.
Šiandien mirė pacientė.
Mano pacientė.
Ak…
Nagi, eikš čia.
Užjaučiu.
Viskas įvyko priešais mane.
Buvo siaubinga.
Užjaučiu. Kuo galiu padėt?
Gera pradžia.
Gal šiandien išsisukim nuo vakarienės?
Negalim.
Holė iškvietė auklę.
Ir jei nenueisim, ji išūš mums galvas.
Negali būt. Holė išūš galvas?
Ei…
Atsiprašau. Nori pakalbėt apie nuovargį?
Džeksonas eina į pirmą klasę. Kasdien keliuosi šeštą ryto,
ruošiu jam pusryčius, įdedu priešpiečius.
Dievas težino, kokio neekologiško šlamšto duoda valgykloj.
Tada turiu nuvežt jį į mokyklą.
Beveik neturiu laiko savo pačios darbams.
Labai seniai buvau pilatese.
Mano kūnas suglebęs.
Tada turiu grįžt į mokyklą, pasiimt jį.
Tada vežu į futbolo treniruotę.
Į plaukimą, karatė, dramos…
Beje, jis pradėjo lankyt ispanų kalbą.
Šiokiadieniais tiesiog neįmanoma.
Šeštadienį ateinat, ar ne?
Ką?
Atsiprašau. Kas bus šeštadienį?
- Gal juokauji? - Oho.
Rouze, Džeksono septintas gimtadienis. Sakiau tau gal penkis kartus.
Negaliu. Dirbu.
- Kaip dirbi? Šeštadienis. - Šeštadienį dirbu.
Kaip tik todėl turi išeit iš tos bjaurios ligoninės
- ir imtis privačios praktikos. - Bjaurios?
- Ji ne bjauri. - Dirbsi kaip normalus žmogus.
Rouze, yra daugybė bepročių,
kurie mokės tau už tavo laiką.
Ačiū už šį indėlį, Gregai. Labai miela.
Tik sakau. Kam būt daktaru, jei negali žiauriai praturtėt?
Juokauji, ar ne?
Rouzei patinka būt daktare. Ji dirba už dyką.
Kalbant apie iššvaistytą potencialą užsidirbt.
- Galėtume parduot namą. - Gal ne dabar?
Nesuprantu. Stovi tuščias.
Mes užaugom tam name.
Rouze, jis tinka tik nugriovimui. Kodėl negaut pinigų už žemę?
Klausykit, gal galit užsičiaupt?
Oho.
Ačiū.
Labai ačiū.
Labai laukiau.
SIGNALIZACIJA UŽSTATYTA NAKTIES REŽIMAS
Gerai jautiesi?
Taip.
Labas rytas, daktare.
Labas rytas.
Ei. Vakarykštė pacientė. Lora Vyver…
Policija atsiuntė raportą apie kitą incidentą,
į kurį ji buvo pakliuvus.
- Ar galėtum man persiųst? - Gerai, daktare.
Be to, man šiandien sesija su Džeine Park.
O, taip. Per naktį ji išsirovė nemažai plaukų
ir visus surijo.
Ją išvežė į procedūrinį išvalyt skrandį.
Velnias.
Rouze.
- Ką? Ką tu… - Netoliese buvo iškvietimas.
Pamaniau, užsuksiu…
Vakar taip ir nepasikalbėjom. Išskyrus, apie… tą dalyką.
Noriu tau pasakyt. Kai gavom iškvietimą,
nė nenumaniau, kad čia būsi tu.
Atsiprašau, jei pasijutai keistai.
Toks tavo darbas. Suprantu.
Kaip sekasi?
Džoeli, kodėl tu čia?
Kaip sakiau. Netoliese buvo iškvietimas. Ir aš…
Pamaniau, užsuksiu…
Pažiūrėsiu, kaip tu.
Po to, kas vakar nutiko, turėjo būt nelengva.
Gerai. Ačiū. Bet nereikia žiūrėt, kaip man sekasi.
Taip.
Ne. Tai yra… Atsiprašau.
Turiu grįžt prie darbo.
- Taip. - Iki.
Žinot, kad ji susižadėjus?
Taip.
Aš vieniša.
LIUDININKŲ PARODYMAI LIUDININKĖ: LORA VYVER
Pasak Vyver, Munjosas ėjo prie jos, iškėlęs staliaus plaktuką,
tada ėmė daužyt save.
Munjosas jai šypsojosi.
Holė
- Alio. - Labas.
Klausyk. Noriu atsiprašyt dėl vakar.
Nereikėjo tavęs taip užsipult.
Ne, aš…
Atsiprašyt turiu aš.
Tiesiog turiu rūpesčių.
Nelabai tikau į draugiją.
Gerai. Jei rytoj negalėsi dalyvaut sūnėno šventėj,
tai bent nupirk jam dovaną.
Jei reikia minčių, tai žinok, jam patinka elektriniai traukinių modeliukai.
Aha.
Tavo balsas keistas. Viskas gerai?
Taip. Man viskas gerai.
Labas, Karlai.
Kaip šiandien jautiesi?
Karlai.
Ji mirs. Aš mirsiu.
- Visi miršta. - Karlai, pažiūrėk į mane.
Tu mirsi.
Tu mirsi. Tu mirsi.
- Tu mirsi. - Padėkit!
Padėkit! Pacientas 5150!
Jį reikia suvaržyt!
Ne! Ne!
Ne!
Ne, ne, ne, ne!
Ne! Ne!
Ne! ne!
Ne!
Jis buvo agresyvus.
Elgėsi kaip apimtas psichozės.
Karlas Renkenas buvo čia atsidūręs dešimtis kartų.
Ir niekada nesielgė agresyviai.
- Manai, išsigalvoju? - Žinoma, ne.
Bet vakar tavo globojama pacientė žiauriai nusižudė tau matant.
Ar gali būt, jog nusprendei, kad Karlas Renkenas kelia pavojų sau,
ir tavo protas taip sureagavo?
Gal neteisingai įvertinau padėtį ir per stipriai sureagavau.
Gerai.
Ką gi. Padarysim štai ką.
Paimsi savaitę apmokamų atostogų.
Morganai, tikrai nebūtina.
Ne vieną mėnesį dirbi po 80 valandų per savaitę.
Man neramu, kad neišsimiegi.
Negalėsim padėt pacientam, jei mūsų pačių psichinė būklė bus prasta.
Skyriui bus geriausia,
jei savaitę pailsėsi, išsivalysi galvą.
Padaryk tai, ko reikia, ir grįžk susikaupus, gerai?
Trevoras: Atleisk, įstrigau darbe
Tikiuosi, tavo diena geresnė.
Velnias!
- Alio. - Čia "First Line" apsauga.
Prašau pasakyti savo vardą ir slaptažodį.
Rouzė Koter.
Akapulkas.
Ponia, įsijungė durų signalizacija.
Taip. Galinės namo durys atdaros.
Jūs namie viena, ponia?
Taip.
Jūs tuo tikra?
Ką?
Ar tu tikra, kad nieko neįsileidai į vidų, Rouze?
Pažiūrėk sau už nugaros.
Mėšlas.
Alio.
"First Line" apsauga.
Prašau pasakyti savo vardą ir slaptažodį.
Viską išvertėm aukštyn kojom. Tuščia.
O galinės durys?
Ar gali būt, kad uždarydama jas ne iki galo užsklendėt?
Nežinau. Gal.
Dėl to nesijaudinčiau. Nuolat sulaukiam klaidingų signalų.
Jei dar kas nutiks, galit mums paskambint.
Gerai.
Labas vakaras, pone.
Labas vakaras.
Kas atsitiko?
Ūsočiau.
Buvo priežastis, kad įjungei signalizaciją?
Neprisimenu, kad būčiau jungus.
Tikriausiai įjungiau netyčia.
Netyčia?
Atleisk. Atleisk.
Aš visą dieną kaip rūke, išsigandus, apdujus.
Darbe įvyko keistas incidentas, o tada…
Viršininkas ragina pasiimt…
Atleisk.
- Viskas gerai. - Tu tikra?
Ne, ne. Man viskas gerai. Tiesiog išsiliejau.
Gerai.
Gal gali surast Ūsočių?
Niekur jo nemačiau.
Taip.
Rouze, sudaužei dar vieną stiklinę?
Ūsočiau!
Eikš, kačiuk.
Prašau, prašau.
Ūsočiau.
Atrodo kaip žmonės. Kaip skirtingi žmonės.
Kartais tas apsimeta mano pažįstamu.
Kartais nepažįstamasis. Kartais…
Kartais tas panašus į mano senelį, kuris mirė man matant, kai buvau 7-erių.
Bet visada tas pats.
Tas man šypsosi. Bet šypsena nedraugiška.
Baisiausia šypsena, kokią esu mačius gyvenime.
Kai pamatau tą, mane apima šiurpus jausmas,
kad atsitiks kažkas tikrai baisaus.
Dieve! Ne! Ne!
Ne! Tai čia! Prašau!
Šalin! Prašau! Ne!
Pacientė antram kabinete. Kviečiu darbuotojus. Paskubėkit.
Lora.
Rouze.
Lora.
Rouze!
Rouze.
Ei, Rouze! Rouze!
Kas per velnias? Rouze, padėk peilį.
Rouze!
Labas.
Rouze.
Staigmena.
Labiausiai sukrėtė ne kraujas.
O jos…
Jos veidas.
Jos mina.
Kaip pasijutai?
Žinoma, išgąsdinta.
Pažeidžiama.
Kalta.
Kalta?
Na, ji buvo mano pacientė.
Ji buvo jauna sutrikus moteris, kurią matei gal dešimt minučių.
Taip. Aš tik…
Jaučiuosi įklimpus.
Niekaip neišeina iš galvos.
Ar svarstei, kodėl prie tavęs taip prikibo?
Gal labiau dėl tavo mamos savižudybės?
Vis dar kaltini save?
Tai…
Dabar aš tikrai nenusiteikus pergalvot tos savo gyvenimo dalies. Tad…
O apie ką norėtum pasikalbėt?
Tikėjausi gaut risperidono receptą
Po tos…
…pacientės, man…
Kažką matau…
Kažką girdžiu…
Aš tikra, kad tai tik potrauminiai simptomai.
Venkim savidiagnozių.
Ką tokio matai ir girdi?
Aidą to, kas atsitiko mano pacientei.
Trumpalaikės streso sukeltos haliucinacijos.
Bet kai jas regiu, jos atrodo tokios…
materialios ir keliančios nerimą.
Rouze, iš čia, kur sėdžiu, neatrodai kliedinti ar sutrikus.
Ir tikrai ne psichiškai nesveika.
Susidaro įspūdis, kad ta patirtis su paciente
pažadino senas baimes. Pridėk dar didžiulį stresą, miego trūkumą.
Tavo žaizdos niekada iki galo nebuvo sugijusios.
Gal niekada ir nesugis. Tokia jau traumos prigimtis.
Bet gali išmokt kontroliuot.
Ar ir toliau bendravai su pacientais,
kai turėjai dorotis su savo bėda?
- Ne. Man trumpa pertrauka. - Gerai.
Jei nori mano patarimo, tai tą laiką praleisk kitaip.
Daryk viską, kas atitolintų mintis, sukeliančias stresą.
Manau, būtų į naudą…
atnaujint reguliarias mūsų sesijas.
Žinoma.
Tai kaip dėl risperidono? Žinai…
Pasikalbėsim kitą savaitę prieš skirdami kokių nors vaistų.
Kol kas bet kada gali man paskambint.
Žinoma.
Ne. Prašiau vyno spricerio. Dieve.
- Dieve. Atėjai. - Labas. Staigmena.
Užeik, užeik.
Maniau, tu dirbi.
- Nutariau pasidaryt laisvą popietę. - Paimsiu.
Ei, Gregai. Ką darai? Juk sakiau šitų dar neimt.
Dieve…
Damos, turiu sukontroliuot savo vyrą.
Prašom parodyt mano seseriai, kur gaivūs gėrimai suaugusiems.
Gerai. Virtuvėj turim slėptuvę. Eime.
Pala. Tu gydytoja, ar ne?
Taip.
Fantastika. Galiu paklaust patarimo?
Su gimtadieniu
Su gimtadieniu…
Kaip šaunu!
Gracias, Harperi. Gracias, Harperio mama.
Šita nuo tetos Rouzės.
Išpakuok.
Nuplėšk!
Ką gavai, brangusis?
Ne.
- O, Dieve. - Ne, ne. Ūsočiau.
- Po galais, kas tau? - To negali būt.
ŪSOČIUS
Ne, ne, ne. Prisiekiu. Tai ne aš.
Tai ne… Ne aš, prisiekiu.
Turit… Turit manim patikėt. Meldžiu.
Po galais, kas nors, patikėkit manim.
Kas tu per šūdas? Atstok nuo manęs!
Jūs ją matot. Turit ją pamatyt.
Meldžiu. Hole. Pasakyk, kad kažką matai.
Prašau.
- Ei, Rouze. - Velnias.
Girdėjau, tave atvežė į priimamąjį.
Atėjau pažiūrėt, kaip tu. Kaip laikaisi?
Gerai.
Tai tik nelaimingas atsitikimas. Ačiū.
Sakė, tau buvo nerimo priepuolis.
Rouze, būsiu atviras. Man neramu.
Sakau kaip draugas.
Bet rimtai manau, kad turi su kuo nors pasikalbėt.
Ar susitinki su specialistu?
Rouze, klausai?
SKAUSMO VERTINIMO SKALĖ Neskauda
Palauk.
Turiu šį tą pasakyt.
Žinok, aš ne pamišėlė, aišku?
- Aišku. - Gerai.
Man kažkas darosi.
Ir tau bus labai sunku patikėt.
Gal eikim vidun?
Ne, palauk. Išklausyk!
Atsiprašau, atsiprašau.
Labai atsiprašau.
Gerai…
Man kažkas grasina.
Kažkokia blogoji dvasia ar energija.
Iš tikro nežinau, kas tai, bet…
Manau, tai nužudė mano pacientę.
Nes ji prieš mirtį patyrė tą patį.
Ir dabar tai kažkaip prikibo prie manęs.
Ir…
Labai bijau, kad nutiks kažkas blogo.
Noriu, kad ką nors pasakytum.
Ką turėčiau pasakyt?
Noriu, kad manim tikėtum.
Rouze, kalbi apie šmėklą.
Ne, ne. Tai ne…
Tai ne šmėkla.
Kažkas kito.
Gerai.
Atleisk.
Negaliu.
Po galais, dabar negaliu.
Ne, Trevorai.
Palauk. Ne, ne, ne. Nenueik.
Noriu… Tu neklausai, ką sakau.
Rouze, po galais, kaip turėčiau į visa tai reaguot?
Ar pati save girdi? Dieve. Kalbi kaip išprotėjus.
Aš ne išprotėjus!
Atleisk, atleisk.
Čia genai, ar ne?
Ką?
Psichinė liga.
Paveldima iš tėvų. Aš žiūrėjau.
Kodėl žiūrėjai?
Todėl…
Norėjau žinot, su kuo ketinu susiet savo gyvenimą.
Ar tai labai negarbinga?
Einu į namą.
Ne, ne, ne. Prašau, Trevorai. Man gresia pavojus.
Rouze.
- Nužudei Ūsočių? - Ne.
Ne! Tai… Tai ne aš.
Tai sakyk, kas jam atsitiko.
Čia buvo… tas dalykas.
Trevorai, prašau.
Prašau. Prašau.
Prašau. Prašau…
LIUDININKŲ PARODYMAI LIUDININKĖ: LORA VYVER
Gabrielis Munjosas Šv. Agotos koledže
Gabrielis Munjosas, Šv. Agotos koledžas
Koledžo profesoriaus savižudybė
Šv. Agotos koledžo profesorius nusižudo priešais studentę
Rouze.
Ateik čia.
Rouze.
Brangute…
Meldžiu. Padėk man.
- Mamytė padarė klaidą. - Ne, ne, ne.
Ne, ne, ne.
Rouze!
- Žiūrėk, kur eini. Išprotėjai? - Atsiprašau. Atleiskit.
Ponia Munjos.
Iš pradžių pastebėjau nežymius jo pokyčius.
Tada viskas įvyko greitai.
Jis buvo ties riba.
Apimtas paranojos.
Atsibusdavo vidury nakties rėkdamas.
Anksčiau nebuvau girdėjusi jo rėkiančio.
Tada jis visai liovėsi miegojęs.
Užklupdavau jį besikalbantį su savim.
Jam vaidenosi.
Keistai elgėsi, ir, atrodė, net neprisimena.
Vieną rytą jo neradau.
Tą vakarą paskambino policija ir pasakė, kad jis negyvas.
Prašė, kad atpažinčiau kūną.
Jo veidą.
25 santuokos metai,
o prisiminsiu jį tokį.
Labai užjaučiu.
Ar Gabrielis kada nors pasakojo, kas jam vaidenasi?
Aš jums parodysiu.
Reikėtų viską išmest,
bet man per sunku čia būt.
Štai ką Gabrielis, sakė, matantis.
Vis kartojo, kad tas bando įsigaut į jį.
Šitas yra Gabrielio brolis.
Žuvo avarijoj.
Prieš dvidešimt metų.
Gabrielis taip ir neatsigavo.
Kiek laiko tai tęsėsi?
Nuo tada, kai grįžo
iš tos prakeiktos kasmetinės konferencijos.
Viskas dėl to, kad jis matė, kaip nusižudo ta baisi moteris.
Bet niekas apie tai nepranešė.
Jis matė kažkieno savižudybę?
Taip.
- Spėju, jūs žinojot. - Kokia buvo jos pavardė?
Neprisimenu. Reikėtų surast.
Ar… ar jis kada nors…
sakė, kodėl visa tai vyksta?
Ar rado kokį nors paaiškinimą?
Kieno jūs reporterė?
Ponia Munjos, jūsų vyras nebuvo pamišęs.
Jo matomi dalykai…
Jie tikri. Pati juos mačiau.
- Kas tu? Beprotė? - Ką?
Nesveika fanatikė? Kaip, po galais, drįsi?
Ne, prašau. Prašau.
Tai, kas nutiko jūsų vyrui, dabar darosi man.
Lauk iš mano namų. Prašau dingt iš mano namų.
Tik pasakykit pavardę. Pasakykit pavardę.
Nešdinkis iš mano namų!
O, velnias. Šūdas.
Taip?
Labas.
Eikš vidun.
Pagaliau išmetei tą bjaurią geltoną sofą.
Aha.
Tai ko reikia?
Spėju, nenori atsigriebt už prarastą laiką,
turint omeny, kokia buvai nedraugiška aną dieną.
Man reikia paslaugos.
Ir prašau nieko neklausinėt.
Nuostabu. Gerai, išklausykim.
Prieš devynias dienas
nusižudė toks Gabrielis Munjosas.
Pažiūrėk, ar jo pavardė nefigūruoja nesenose policijos suvestinėse.
Gali išsiaiškint? Dėl manęs.
Liaukis. Tu rimtai?
Turiu vieną laisvadienį. Važiuok į nuovadą.
Džoeli, prašau.
Gerai.
Prakeikimas.
Pakartok jo pavardę.
Gabrielis Munjosas.
Gerai. Raportas apie jo mirtį.
Taip. Dar vienas raportas apie incidentą, įvykusį prieš savaitę.
Iš šiaurinės nuovados.
Apie ką jis?
Jis pateikė liudijimą.
Buvo apsistojęs viešbutyje, kuriame nusižudė moteris.
Aišku. Kokia jos pavardė? Moters.
Andžela Pauel.
Nekilnojamojo turto agentė.
Kas čia?
- Velnias. - Kas? Kas yra?
Nuotrauka iš vietos.
- Parodyk. - Ne.
- Parodyk. - Ne, ne.
Tau nereikia. Tai lyg įkalčiai.
Arba… žiūrėk.
Eina šikt.
Sakiau, kad bjauru.
Gerai…
Gerai.
Vėl paleisk tokią pat paiešką. Bet šįkart dėl jos.
Patikrink Andželą.
Gal pasakysi, ką visa tai reiškia?
Džoeli, pažadėjai neklausinėt.
Ne. Tu sakei, kad aš neklausinėčiau…
Džoeli, man reikia tavo pagalbos.
Gerai?
Prašau.
Dar vienas raportas, parašytas prieš keturias dienas iki jos mirties.
Keistas sutapimas. Ją taip pat apklausė dėl savižudybės.
Kas čia? Vaizdo įrašas?
Saugos kameros įrašas.
- Paleisk. - Pala… Kraunasi.
Po galais, kas čia?
Žinai, diena man turėjo būt gera.
- Gali atsukt? - Rimtai?
Atsuk, Džoeli.
Gerai, stabdyk.
Jis šypsosi?
Rouze, kas tie žmonės?
Turiu eit.
Kur eisi?
Rouze, kur eini? Kas čia dedasi?
- Dabar aš visai sutrikęs. - Gali padaryt dar vieną paslaugą?
Turi spausdintuvą?
Trevorai. Trevorai, tu čia?
Sveika.
Labas, Rouze.
Kaip suprast? Ką ji čia daro?
Norėjau pažiūrėt, kaip laikaisi.
Kalbėjau su savo sužadėtiniu.
Aš jai paskambinau.
Kodėl?
Todėl, kad elgiesi visai beprotiškai.
- Aš ne… - Ir nežinojau, ką daryt.
Tu gal juokauji?
Atėjau pas tave. Pas žmogų, kuriuo turėčiau pasitikėt labiausiai,
ir prisipažinau, kad mirtinai bijau.
Kad man tavęs reikia.
O tu net nesiklausei, ką sakau.
Ne. Kaip manai, kodėl jai paskambinau?
- Aš tik noriu tau padėt. - Ne!
Tu tik nori, kad tau nereikėtų nieko daryt.
Tau gerai, kol viskas paprasta ir priimtina.
Bet, neduokdie, susiduri su tikrove ar bent menkiausiais sunkumais.
Ir tu…
Galvoji, kaip tai sujauks tavo tobulo gyvenimo planelį.
- Ei. Tu dabar rimtai? - Taip.
Jei taip jautiesi, kodėl mes apskritai kartu?
- Pati nežinau. - Gal visi nurimkim…
O tu nesijausk kaip namie!
Rouze, tikrai išeini?
- Gregai. - Rouze, ką čia darai?
- Holė namie? Turiu su ja pasikalbėt. - Kažin, ar tai gera mintis.
Leisk pasikalbėt su sese! Hole!
Ateini ir šitaip su manim kalbi?
Hole, galim pasikalbėt? Tik sekundę.
- Ne, ji ne… - Ar galim pasikalbėt?
Prastas sumanymas. Rimtai.
- Viskas gerai. - Hole.
- Po galais, eik vidun. - Aš ne… Gerai.
Dieve.
Gerai, gerai, gerai.
Kaip jautiesi?
Man atsivėrė akys.
Buvau prakeikta.
Arba buvau įpainiota į prakeiksmą.
Persidavė nuo pacientės.
Ji buvo prakeikta, o kai mirė, prakeiksmas perėjo man.
Ir dabar man grasina ta… ta esybė.
- Esybė? - Ne, ne. Tas nužudė Ūsočių.
Tas buvo vakarėlyje, bet jūs negalėjot matyt.
Niekas kitas nemato, tik aš.
Viešpatie.
Klausyk, Hole. Žinau, kaip sunku patikėt.
Iš pradžių buvo sunku patikėt ir man.
Bet žiūrėk. Pažiūrėk. Štai.
Dieve, Rouze. Kurių galų jas turi?
Tai nutiko ir kitiems žmonėms.
- Ir jie visi negyvi. - Rouze.
Hole, aš būsiu kita!
Rouze, prakeiksmų nebūna.
Aišku? Tau kažkoks…
Pakrikimas.
Ką? Ne, ne. Hole.
Tu manęs nesiklausai.
- Tu manęs neklausai. - Rouze.
Lygiai taip pat buvo mamai.
Kalbi visai kaip ji.
Iš kur gali žinot?
- Atsiprašau. Ką? - Tavęs nebuvo, kai mama sirgo.
Kur buvai, kai ji mirė?
Nesuvoki, ką kalbi.
Aš vyresnė, mamos pamišimas paveikė mane labiausiai.
Privalėjau išeit iš namų. Tik taip galėjau išgyvent.
Ir… Atsiprašau,
kad palikau tave vieną, kad kaip tik tu ją suradai.
Žinau, tau nuo to pasimaišė ir…
Žinau, kad tai nesąžininga. Ir norėčiau ką nors padaryt.
Bet, Rouze, aš labai stengiausi susitvarkyt gyvenimą,
palikt visą tą šūdą praeityje.
O tu… Atrodo, negali susitaikyt su tuo,
kad mama išprotėjo ir nusižudė.
Tai lydi tave visą gyvenimą, mane baudi, nes aš to nenoriu.
Atsiprašau, kad bandau padėt žmonėm,
kad nesu sumauta namų šeimininkė, kuri niekur neišeina
ir kuri gyvena savo susikurtam burbule.
- Gerai. - Nežinau, kodėl taip pasakiau.
Žinai, aš to nedarysiu. Neprasidėsiu su tavim.
Žiauriai traumavai Džeksoną.
Negalim bendraut, kai tu tokia.
Velnias.
Šūdas.
Hole?
Šūdas! Šūdas!
Šūdas!
Šunsnuki!
Džoeli?
Kodėl nepasakei apie savo pacientės ryšį su kitais?
- Ką? - Kai išėjai, ieškojau toliau.
Tie atvejai? Tas pats braižas. Viskas prasidėjo daug seniau.
Kol kas radau 20 bylų su 19 savižudybių.
Visos aukos susijusios tiesiogiai.
Ir ką tie žmonės sau pasidaro, Rouze… Eina šikt.
Pala. Sakei, 20 bylų, bet tik 19 savižudybių.
Viena byla išsiskiria. Kažkoks buhalteris Robertas Talis.
Jam prieš akis nusižudė jo verslo partneris.
O po keturių dienų Talis ėmė
ir nužudė moterį, kurios nebuvo matęs.
Be priežasties.
Bet klausyk. Po savaitės
pagrindinis nužudymo liudininkas taip pat nusižudė.
Ir seka prasitęsė.
- Tai jis gyvas? - Taip.
Sėdi Altunos kalėjime.
Džoeli, turiu su juo pasikalbėt.
- Turėsi šį tą pasakyt. - Taip. Pasakysiu.
Tik… tik…
Duok akimirką. Dieve…
Maniau, pasakysi, kad tai kažkoks
beprotiškas savižudžių kultas ar šantažavimo schema.
- Bet tai… Tai? - Džoeli.
Gerai.
Atmeskit tikimybę,
kad kažkoks blogis, nežemiška galia apskritai egzistuoja.
Tu sakai, kad tas šokinėja
nuo žmogaus prie žmogaus ir priveda juos iki savižudybės?
Gerai. O gal tai ne savižudybė?
Kaip suprast?
Mano pacientė buvo išsigandus. Bet nelinkus į savižudybę.
O pabaigoj ji visiškai pasikeitė.
Tarsi žmogaus, su kuriuo kalbėjau, būtų nelikę.
Tarsi jį būtų užvaldęs kažkas kitas.
Kaip tą vaikiną.
- Iš saugos kameros įrašo? - Taip. Taip. Taigi.
Dieve. Kas per velnias?
Tavo rastose bylose…
Kiek laiko praeidavo iki kiekvienos aukos mirties?
Nė viena neišgyveno ilgiau nei savaitę.
Kai kas neištvėrė nė keturių dienų.
Ketvirta man buvo šiandien.
Ei.
Kad ir kas nutiko tiems žmonėm, tau nenutiks.
Prižadu.
Siunčiu prie trečių vartų.
- Ačiū. - Įleisk juos. Tušti.
FOJĖ NEKALBĖTI
Lieku skolingas, Dagai.
Tau pasisekė, kad jis išvarė visus jam skirtus advokatus.
Žinai, ką tas tipas padarė, ar ne?
Daktarė Koter kuria psichologinį portretą
panašioje byloje.
Na, Talis - beprotis kaip reikiant.
Tad sėkmės.
Klausykit. Turit tik dešimt minučių.
Daugiau be teismo sprendimo leist negaliu.
Ačiū.
LANKYMO METU JOKIO FIZINIO KONTAKTO
Pone Tali, aš daktarė Rouzė Koter.
Tikėjausi, sutiksit atsakyt į kelis klausimus apie…
Baigiau su atsakymais į klausimus. Aš prisipažinau.
Tiesą sakant, man nerūpi, kuo jus kaltina.
Tačiau turiu žinot, ką patyrėt
dienomis, kurios iki to privedė.
Turiu pacientę…
Jauną moterį.
Prieš keturias dienas jai matant nusižudė žmogus.
Nuo tada jai ėmė kažkas vaidentis.
Kažkas, apsimetantis kitais žmonėm.
Žmogus, kurio savižudybę ji matė,
teigė, kad jam lygiai taip pat vaidenosi.
Po velnių, ko iš manęs norit?
- Kas tai? - Aš nežinau.
Nežinau.
Kodėl visų kitų jau nebėra, o jūs - gyvas?
Kodėl? Meldžiu.
Pone Tali, jūs galit jai padėt. Suprantat?
Prašau.
Tegu faras išeina.
Nesulauksi, bičiuli.
Tegu išeina. Tada papasakosiu, ką žinau.
Džoeli, prašau.
Būsiu už durų.
Bandžiau apie tą dalyką išsiaiškint viską, kas įmanoma.
Praeity yra buvę tokių grandinių.
Prieš keletą metų nusirito per Braziliją.
Vienas vyras ištrūko iš grandinės,
nužudydamas kaimyną ir perleisdamas tą kaimyno žmonai.
Jūsų pacientė numirs,
nebent ką nors nužudys.
Tai vienintelis būdas to atsikratyt.
Vienintelis būdas.
Svarbu, kad būtų liudininkas, kuriam ir perleis,
nes tas įsiskverbia, kai žmogus traumuotas.
Suteikia tam galios. Trauma.
Jūsų pacientė turi tai įvertint.
Pasakykit jai, kad pasirinktų ginklą.
Tegu kuo labiau suniokoja…
Aš negaliu žudyt!
Jūs?
Tas jumyse?
Ne, ne, ne. Kokio velnio čia atvažiavot?
Man to nesugrąžinsit.
- Dinkit iš čia! - Atsiprašau.
Patraukit ją nuo manęs!
Patraukit nuo manęs!
Ei.
Ei, palauk.
- Kas ten nutiko? - Nieko.
Ką jis pasakė?
Nieko.
Nieko?
Jis išprotėjęs, Džoeli.
Dr. Madelina Nortkot Terapeutė
Trevoras: Labas. Kur tu?
Mums reikia pasikalbėt. Tu namie?
Velnias.
Ką čia darai?
Atsiprašau, jei vakar pasijutai spąstuose.
- Neteisingas žingsnis. Atsiprašau. - Taip.
- Turėtum išeit. - Rouze.
Abi žinom, kad privalau pranešt valdžiai,
jei keli pavojų sau ar kitiems.
Pasistenk mane įtikint, kad nekeli pavojaus.
Trevoras minėjo, kad buvo kalba apie šmėklas.
Niekada neminėjau "šmėklų".
Apie blogį. Paranormalius reiškinius.
Prisipažinau jam, kad man vaidenasi.
Tą patį sakiau ir tau.
Viso to nebėra. Kaltas stresas, miego trūkumas.
Aš jam pasipasakojau. Akivaizdu, tai buvo klaida.
Bet viskas.
Gerai? Išsiaiškinom?
Kaip jautiesi šiandien?
Pagalvosiu…
Neabejoju, kad sužadėtinis laiko mane beprote.
Mano sesuo ką tik… visiškai mane atstūmė.
O dabar…
Mano buvus terapeutė nepranešus ateina į namus
įsitikint, ar nekeliu pavojaus.
Išskyrus tai, jaučiuosi puikiai.
Neatsiliepsi?
Ką?
Rouze, čia Madelina.
Visą rytą skambinu tau į mobilų.
Man labai neramu dėl to, kas nutiko vakar.
- Rouze? Tu ten? - Ne.
Alio.
- Ne. - Rouze.
Ne, ne.
Jau beveik laikas, Rouze.
Kas tu toks?
Prašau.
Ne, ne.
Ne. Ne, ne.
Ne.
Daktare Koter.
Ar jums ne atostogos?
Pasiimsiu šį tą iš kabineto.
Karlai. Labas.
- Ne. Ne. - Viskas gerai.
Ne, ne, ne.
- Viskas gerai. - Dieve.
Ne, ne, ne.
- Nurimk. - Ne! Ne, ne!
Nutilk, po galais.
Nurimk, gerai?
Rouze.
Ką čia darai?
Nežinau.
Rouze, negali būt su pacientais.
Velnias! Rouze!
Šūdas!
Rouze, ką čia darai?
Nieko.
Nežinau.
Nežinau, kodėl aš…
Klausyk, eikim vidun ir pasikalbėkim.
Ne! Tai…
Tai nesaugu.
Rouze, dabar neturėtum čia būt viena.
Turiu būt viena.
Turiu… Turiu būt viena.
Atsiprašau. Atleisk. Turiu važiuot.
Klausyk, Rouze. Nemanau, kad turėtum kažkur važiuot.
Nurimk. Aš paskambinsiu, gerai?
Rouze. Rouze, niekur nevažiuok.
Palauk. Rouze, prašau.
Niekur nevažiuok. Palauk…
Rouze. Rouze, palauk. Rouze!
Džoeli.
Ką tik policija paskelbė apie tave. Rašo, kad tu pavojinga.
Po velnių, kas atsitiko?
- Žinau, ką daryti. - Ką?
Tas… Tam reikia, kad aukos perleistų jį kitam.
Bet jei nieko aplink nebus, tas neturės kur pereit.
Kol aš viena, tas negaus, ko nori.
Nematau jokios logikos. Planuoji amžinai vengt žmonių?
Aš nebėgsiu, aišku?
Turiu stot prieš jį.
Gerai, Rouze. Atvažiuoju. Tik pasakyk, kur…
Džoelis
ROUZĖ 10 METŲ AMŽIAUS
Rouze.
Brangute…
Meldžiu, padėk man.
Mamytė padarė klaidą.
Paimk telefoną.
Iškviesk pagalbą.
Rouze!
Rouze…
Viskas gerai, mažute.
Eikš.
Aš labai atsiprašau.
Nebuvau gera mama.
Noriu ja būt. Labai stengiuosi.
Bet kartais būna tiesiog per sunku.
Manyje tūno kažkas baisaus.
- Nekenčiu savęs. - Liaukis, liaukis, liaukis.
Gėdijiesi manęs?
Ne.
Tai kodėl leidai man numirt?
- Kodėl manęs neišgelbėjai? - Aš nekalta.
- Galėjai iškviest pagalbą. - Baik, baik.
- Bet neiškvietei. - Baik.
- Norėjai, kad mirčiau. - Nes aš tavęs bijojau!
Man buvo dešimt metų…
O tu buvai pabaisa.
Žinau, tai negarbinga. Tau…
Tau reikėjo pagalbos.
Bet aš negalėjau.
Ir turėjau nešiotis šią kaltę
visą savo gyvenimą.
Turiu jos atsikratyt.
Turiu atsikratyt.
Tai netikra.
Bet, Rouze.
Tavo protas paverčia tai tikrove.
Kas tu?
Kodėl taip su manim elgiesi?
Nes tavo protas…
toks viliojantis.
Nuo savo proto nepabėgsi, Rouze.
Tai…
Tai mano protas.
Nepabėgsi ir tu.
Rouze!
Eina sau.
Tau viskas gerai?
- Galiu trumpam užeit? - Taip, taip.
Kur buvai?
Atleisk.
Atleisk, kad įtraukiau tave į šitą savo mėšlą.
Didžiąją gyvenimo dalį
bijojau prisileist žmones per arti.
Nes bijojau…
ką jie iš tikro pamatys, jei atidžiai pažiūrės.
Todėl… Pasistačiau sieną ir neprisileidau žmonių.
O tada…
Sutikau tave.
Pajutau, kad ta siena griūna.
Ir tai velniškai mane išgąsdino.
Taigi…
Buvau savanaudė. Nesąžininga tavo atžvilgiu.
Ir labai dėl to atsiprašau.
Aš ir vėl savanaudė, drįsdama klaust…
Bet kaip manai…
Ar galėčiau čia pasilikt ir tiesiog…
Tiesiog permiegot?
Ar galėtum…
Pabūt su manim, kol miegu?
Prašau.
Taip. Žinoma, pabūsiu su tavim.
Būsiu su tavim amžinai.
Ne.
Ne, ne, ne, ne.
Ne, ne.
Ne.
Rouze.
Ne, ne, ne!
Rouze!
Rouze, atidaryk duris!
Atidaryk duris.
Rouze!
Rouze.
Ne!
- Ne! - Velnias.
Palauk. Ateinu!
Ne!
Rouze!
Ne!
Rouze.
Rouze…
Rouze.
Išvertė: Donatas Kazbaras