Dr Cotter.
Han kommer att dö. Hon kommer att dö.
Alla kommer att dö.
Jag vill inte... Jag kan inte...
Jag får ingen kontakt med honom.
Ingen respons.
- Han håller bara på så här. - Jag förstår.
Tack, Dan.
Hon kommer att dö. Mamma kommer att dö. Jag kommer att dö.
Ingen betyder nåt. Hon betyder ingenting. Han betyder ingenting.
Jag betyder ingenting.
Hon kommer att dö.
Han kommer att dö. Jag kommer att dö.
Ingen betyder nåt. Han betyder ingenting.
Jag kommer att dö.
Hon betyder ingenting.
Mamma betyder ingenting. Ingenting betyder nåt.
Jag kommer att... Jag kommer att...
Hon kommer att... Hon kommer att...
Jag betyder ingenting. Jag kommer att...
Hej, Carl.
Vad händer idag?
- Jag är döende. - Nej.
Det tror jag inte.
- Jag tror du har ett maniskt skov. - Låt bli!
Tala inte om för mig!
Du vet inte.
Jag känner det överallt, gastkramande.
Jag är rädd.
Carl, jag vet att det du upplever känns verkligt.
Men det kan inte göra dig illa.
Jag lovar.
Han kommer att dö. Hon kommer att dö. Jag kommer att dö.
Alla kommer att dö.
Wanda, jag lägger in Carl Renken för observation i några dar.
- Titta till honom varannan timme. - Det löser vi.
- Dr Desai sökte dig förut. - Tack.
Ni förstår inte! Jag kan inte gå in dit!
Nej, snälla!
Stig in.
Hej. La du in en patient som heter Sarah Marquet igår?
Ja, hon missbrukar och blir manisk ibland.
Hon har varit här några gånger förut.
- Hon saknar försäkring. - Men hon behöver vård.
Styrelsen vill att vi bara lägger in patienter med försäkring.
Styrelsen borde tänka mer på vårt uppdrag.
Jag ifrågasätter inte ditt omdöme, men säg till nästa gång så att jag vet.
Ja. Förlåt mig.
Du har väl inte varit kvar här sen du gick av igår kväll?
Dr Cotter.
Laura Weaver, 26. Forskarstudent.
- Hämtad av polis för störande av ordning. - Tidigare psykhistoria?
Nej, men polisen skickade över en händelserapport från förra veckan.
Vad gällde det?
En av hennes lärare slog ihjäl sig själv med en hammare.
Hon var enda vittnet.
En hammare?
Hej, Laura.
Jag heter dr Cotter och är terapeut.
Vill du sitta ner?
Okej...
Jag förstår att du är nervös.
Det gör inget.
Jag vill bara prata lite.
Här kan du vara trygg.
Inte jag.
Varför inte?
Kom, så sätter vi oss.
Kom.
Jag måste ställa några frågor som kan verka fåniga.
- Vilken veckodag är det idag? - Torsdag.
- Månad? - Oktober. Jag är inte galen.
- Ingen har påstått det. - Jag är doktorand, inte nån dårfink!
Ta ett djupt andetag och berätta vad det är som händer.
Jag ser nåt.
Nåt som bara jag kan se.
Jag förstår att det låter vansinnigt,
men jag ser nåt jag inte kan förklara.
- Vad är det du ser? - Nåt som ser ut som människor.
- Jag förstår inte riktigt. - Det ser ut som olika människor!
Ibland låtsas det vara nån jag känner, ibland en främling, ibland...
Ibland ser det ut som farfar som dog framför ögonen på mig när jag var sju.
Men det är alltid samma sak...
Det är som...
Det bär andra människors ansikten som masker.
Ser du det här nu?
Vad händer när du ser det?
Det ler mot mig.
Inget vänligt leende. Det värsta leende man kan tänka sig.
Och då känns det som att nåt förfärligt ska hända.
Jag blir livrädd när jag ser det.
Laura, har du eller nån i din familj upplevt hallucinationer?
Jag hallucinerar inte! Du fattar inte. Det gör nåt med mig!
Det ställer till med hemska saker. Det har tagit över hela mitt liv...
Och det säger åt mig saker.
Idag sa det åt mig att idag är dagen...
...dagen som jag...som jag ska...
Det är ingen fara.
Oroa dig inte.
Jag förstår att det du upplever känns fullständigt verkligt.
Ibland när vi upplever nåt överväldigande eller traumatiserande reagerar psyket...
Du lyssnar inte på mig!
Herregud...
Jag ska dö och ingen jävel lyssnar på mig!
- Det är lugnt, Laura. - Herregud...
Ingen fara, Laura.
Titta på mig, är du snäll.
Det är ingen fara.
Titta på mig.
Herregud! Nej!
Det är här!
- Bort! - Lugna dig, Laura.
- Det är bara vi här. - Nej!
Herregud...
Jag har en patient i rum 2 som behöver omedelbar hjälp.
Skynda er!
Laura.
- Har ms Weaver varit intagen här förut? - Nej.
Var hon en typisk patient?
Det här är en psykiatrisk akutmottagning.
- Ingenting är typiskt här. - Okej, men hon var väl en knäppgök?
Ursäkta? En knäppgök?
Vi vill bara höra er bedömning av hennes mentala tillstånd.
Hon kan ha lidit av akut posttraumatisk psykos.
- Hon hade paranoida vanföreställningar. - Vad för slags?
Hon var övertygad om att nåt slags ond kraft hemsökte henne.
Å fan...
Vi måste meddela ms Weavers familj och försöka förklara vad som hände.
Så vi behöver göra det här begripligt.
Finns det nåt ni kan säga som kan underlätta för oss?
Innan...hon dog...
...så log hon.
Det låter jävligt knäppt om du frågar mig.
Rose.
Hoppsan.
- Förlåt. Skrämde jag dig? - Jag hörde inte när du kom.
- Hej. - Hej.
- Vad står på? - Ingenting. Förlåt.
Jo, det är nåt.
En patient dog idag. Min patient.
Aj då...
Kom här.
Jag beklagar.
Det hände framför ögonen på mig.
- Det var förfärligt. - Stackars dig. Kan jag göra nåt?
Det här är en bra början.
Vi ska kanske ställa in middagen ikväll.
Det går inte.
Holly har ordnat barnvakt.
Det blir ett himla liv om vi inte kommer.
Det menar du inte?
Ska du snacka om att vara trött?
Nu när Jackson går i skolan går jag upp sex och fixar frukost och matlåda.
Gud vet vilken oekologisk smörja de serverar i skolan.
Sen kör jag honom till skolan och försöker göra några ärenden.
Jag har inte hunnit träna på flera veckor!
Sen hämtar jag honom och kör antingen till fotbollsträning,
simträning, karate...
Och nu har han börjat läsa spanska.
Jag har fullt upp under veckorna.
- Du kommer väl på lördag? - Förlåt?
- Vad är det på lördag? - Skämtar du?
Det är Jacksons sjuårskalas. Jag har sagt det minst fem gånger.
Jag måste jobba.
- Det är ju lördag. - Jag jobbar lördagar.
Du måste sluta jobba på det där vidriga sjukhuset
- så att du får normala arbetstider. - Vidriga?
Rose, det måste finnas massor av dårar som vill betala för att träffa dig.
Tack för tipset, Greg. Det var snällt.
Varför bli läkare om man inte blir snuskigt rik?
Skämtar du? Rose älskar att vara doktor. Hon skulle jobba gratis.
- Kan vi åtminstone sälja rucklet? - Inte nu, snälla.
- Men det står ju bara och förfaller. - Vi växte upp i det huset.
- Varför inte få ut pengar för tomten? - Varför kan ni inte hålla käften?!
Aj då...
- Tack. - Tack så mycket.
Det här ska bli gott.
NATTLARM SYSTEMET ARMERAT
- Mår du bra? - Ja.
God morgon.
Patienten igår, Laura Weaver...
Vi fick en polisrapport om en annan händelse hon var inblandad i.
- Kan du skicka över den till mig? - Jajamen.
Jag hade bokat en session med Jane Park.
Hon slet av sig stora hårtussar som hon svalde.
De körde henne till akuten för magpumpning.
Fan.
Rose.
- Vad...vill du? - Jag hade vägarna förbi och tänkte...
Vi fick inte möjlighet att prata igår om annat än det där.
När jag fick uppdraget hade jag ingen aning om att det var din patient.
- Förlåt om det blev konstigt. - Det är ditt jobb. Jag fattar.
- Hur har du haft det? - Joel, vad gör du här?
Som sagt, jag hade vägarna förbi och ville bara...
...höra hur du mår.
Det som hände igår är tufft att hantera.
Tack för omtanken, men du behöver inte oroa dig för mig.
Så klart.
Jag menar...förlåt.
Jag måste jobba nu. Vi ses.
Du vet väl att hon är förlovad?
Ja.
Jag är singel.
VITTNESUTSAGA NAMN: LAURA WEAVER
Enligt Weaver kom Muñoz mot henne med en hammare i handen.
Han började sen slå sig med hammaren.
Muñoz log mot henne.
- Hallå. - Hej. Ursäkta mig för igår.
Jag borde inte ha hackat på dig.
Nej, det är jag som ska be om ursäkt.
Jag har haft mycket att stå i och var inget vidare sällskap.
Om du inte kommer på kalaset imorgon kan du väl köpa en present.
- Han gillar elektriska modelltåg. - Jaha...
- Du låter konstig. Är allt väl? - Ja, det är ingen fara.
Hej, Carl.
Hur mår du?
Carl?
Hon kommer att dö. Jag kommer att dö.
- Alla kommer att dö. - Carl?
Du kommer att dö!
Du kommer att dö! Du kommer att dö!
Du kommer att dö!
Hjälp! Patienten är tvångsintagen!
Han måste bältas.
Nej!
Han var aggressiv och betedde sig psykotiskt.
Carl Renken har varit här flera gånger
och aldrig varit det minsta aggressiv.
- Tror du att jag hittar på? - Nej.
Men igår tog en patient livet av sig framför ögonen på dig.
Kan det ha påverkat din bedömning att Carl Renken var en fara för sig själv?
Jag kan ha feltolkat situationen och överreagerat.
Okej. Nu gör vi så här.
- Du får ledigt en vecka med lön. - Det behövs inte, Morgan.
Du har jobbat 80 timmar i veckan i flera månader och knappt sovit.
Vi hjälper inte patienterna om vi själva förlorar omdömet.
Det är för allas bästa om du tar ledigt en vecka och rensar skallen.
Vila upp dig och kom tillbaka fullt fokuserad.
Trevor: Fast på jobbet.
Hoppas du har haft en bättre dag
Fan!
- Hallå? - First Line Security.
Uppge namn och lösenord.
Rose Cotter.
"Acapulco".
- En öppen dörr har larmat. - Ja, det är bakdörren på huset.
- Är ni ensam i huset? - Ja.
Är du säker på det?
- Va?! - Har du inte släppt in nåt, Rose?
Titta bakom dig.
Fan.
- Hallå? - First Line Security.
Uppge namn och lösenord.
Vi har sökt igenom hela huset. Ingen här.
- Men bakdörren var ju öppen. - Kanske var den inte ordentligt låst.
Det är möjligt.
Oroa dig inte. Falsklarm händer ofta.
Om nåt annat dyker upp är det bara att ringa.
- God kväll, sir. - God kväll.
Vad hände?
Mustache?
Mustache.
Varför fick du för dig att larma?
Jag minns inte att jag gjorde det. Jag måste ha kommit åt det av misstag.
Av misstag?
Förlåt.
Jag har varit frånvarande, mosig och seg i hjärnan hela dan.
Det hände en jobbig grej på jobbet och sen uppmanades jag att ta ledigt...
Förlåt.
- Allt är bara bra. - Säkert?
Ja, jag behövde bara prata av mig lite.
Okej.
Kan du leta upp Mustache? Jag har inte sett honom nånstans.
Har du haft sönder ett glas igen?
Mustache?
Här, kissen.
Snälla du.
Mustache?
Det ser ut som olika människor.
Ibland som nån jag känner, ibland som en främling, ibland...
Ibland som min farfar som dog framför ögonen på mig när jag var sju.
Men det är alltid samma...
Det ler mot mig. Inget vänligt leende.
Det värsta leende man kan tänka sig.
Och då känns det som att nåt förfärligt ska hända.
Herregud! Nej! Nej!
Det är här!
Försvinn! Nej!
Jag är med en patient i rum 2 som behöver omedelbar hjälp. Skynda er!
Laura?
Rose.
Laura?
Rose!
Rose?
Rose, lugna dig!
Vad i helvete? Lägg bort kniven.
Rose!
Hej.
Rose?
Vilken överraskning.
Det var inte blodet, utan mer...
...hennes ansikte.
Hur hon såg ut.
Vad fick det dig att känna?
Jag blev skräckslagen.
Sårbar.
Skyldig.
- Skyldig? - Hon var min patient.
Hon var en störd ung kvinna som du bara hade träffat i tio minuter.
Jag bara...
Jag kan inte släppa det. Jag kan inte sluta tänka på det.
Kan skälet till att du inte kan släppa det
handla om din mammas självmord?
Anklagar du dig själv fortfarande?
Det...
Jag har inte för avsikt att gå tillbaka till den perioden av mitt liv.
Vad skulle du vilja prata om?
Jag hoppades kunna få ett recept på Risperdal.
Ända sen den där...
...patienten har jag...
...sett saker.
Och hört saker.
- Det är nog bara posttraumatiska symtom. - Diagnostisera inte dig själv.
Vad är det du har sett och hört?
Ekon av vad som hände min patient.
Och tillfälliga stressinducerade hallucinationer.
Men när det händer, så känns det så
fysiskt närvarande och oroande.
Rose, jag uppfattar inte dig som desorienterad eller förvirrad.
Du är absolut inte psykotisk.
Jag tror att det som hände din patient
triggade din ångest i kombination med för mycket stress och för lite sömn.
Du har sår i själen som inte har läkt ut.
Det kanske de aldrig gör.
Men du kan lära dig kontrollera dem.
Har du fortsatt att träffa patienter medan du har kämpat med det här?
- Nej, jag har tagit en kortare paus. - Bra.
Mitt råd är att göra nåt helt annat.
Vad som helst som inte triggar din stress.
Jag tror också att det skulle vara bra
om vi återupptog vårt arbete här.
Visst.
Hur blir det med Risperdalen?
Vi får tala mer om det nästa vecka.
Och du kan alltid ringa mig vid behov.
Okej.
Jag bad om en spritzer med vitt vin.
- Vad roligt att du kom, trots allt. - Överraskning.
Kom in.
- Jag trodde du var tvungen att jobba. - Jag tog ledigt...
Greg, vad gör du? Ta inte ut dem än!
Helt hopplös...
Jag måste styra upp min man. Kan nån av er ordna en drink åt syrran?
Vi har en gömma i köket. Kom.
- Är inte du terapeut? - Det stämmer.
Får jag be om ett råd?
Har den äran idag
Har den äran...
Vad coolt!
Gracias, Harper och Harpers mamma.
Det är från moster Rose.
Öppna!
Riv pappret!
Vad fick du, älskling?
Nej...
- Herregud! - Nej, inte Mustache!
- Vad fan är det med dig? - Det här är inte sant...
Jag lovar, jag har inte gjort det här.
Det var inte jag. Jag lovar.
Ni måste tro mig.
Kan ingen jävel tro mig?
Vad fan är du för nåt? Låt mig vara!
Ni ser henne också. Säg att ni ser henne!
Snälla Holly, säg att du också ser nån.
Snälla...
- Rose? - Fan också...
Jag hörde att du var här och ville kolla hur det är med dig.
Det var en olyckshändelse, men tack ändå.
De sa att du hade fått en panikattack.
Rose, jag är orolig för dig. Det säger jag som din vän.
Du borde prata med någon.
Går du i terapi för tillfället?
Rose, lyssnar du?
SMÄRTSKATTNING Ingen smärta
Vänta.
Jag måste berätta en sak.
Du måste förstå att jag inte är galen.
- Okej. - Bra.
Det är nåt som händer med mig.
Det här blir svårsmält för dig.
- Vi ska kanske gå in. - Nej, lyssna på mig!
Förlåt mig.
Jag är hemskt ledsen.
Det är nåt som hotar mig.
En ond ande eller energi av nåt slag.
Jag vet inte vad det är
men jag tror att det var det som dödade min patient.
Hon beskrev hur hon upplevde samma sak innan hon dog.
Och nu har det på nåt sätt gått över till mig.
Och...jag är jätterädd att nåt hemskt ska hända.
Säg nåt.
Vad vill du jag ska säga?
- Jag vill att du tror mig. - Du pratar ju om spöken.
Nej, det är inte ett spöke.
Det är något annat.
Okej.
Jag är ledsen, men jag kan inte.
- Jag fixar fan inte det här. - Trevor...
Gå inte!
Du lyssnar inte på mig!
Rose, hur fan vill du att jag ska reagera på det du säger?
Hör du inte själv hur tokigt det låter?
Jag är inte tokig!
Förlåt mig.
Men det är ärftligt, eller hur?
- Vad då? - Psykisk sjukdom.
Det kan gå i arv. Jag läste om det.
- Varför läste du om det? - För att...
Jag ville veta vem jag kanske skulle leva med resten av mitt liv.
Är det så jävla konstigt?
- Jag går in nu. - Nej, jag svävar i fara!
Rose...
- Dödade du Mustache? - Nej! Det var inte jag.
Tala då om vad som hände med honom.
Det var den där onda kraften.
Snälla, Trevor, jag ber dig.
Snälla, snälla...
VITTNESUTSAGA NAMN: LAURA WEAVER
Gabriel Muñoz på St. Agatha College
Självmordsoffer
Collegelärare tar sitt liv framför student
Rose.
Kom.
Rose.
Älskling...
Snälla, hjälp mig.
Mamma har gjort nåt dumt.
Nej, nej, nej...
Rose!
- Se dig för, jävla idiot! - Förlåt mig.
Mrs Muñoz?
I början var det små förändringar.
Men sen gick det fort.
Han var på helspänn.
Paranoid.
Han kunde vakna mitt i natten och bara skrika.
Jag hade aldrig hört honom skrika förut.
Sen slutade han sova överhuvudtaget.
Jag kunde höra hur han pratade för sig själv.
Han såg syner.
Och han gjorde saker som han sen inte kom ihåg att han gjort.
Sen en morgon var han borta.
Samma kväll ringde polisen och berättade att han var död.
De bad mig identifiera honom.
Han ansikte...
Efter 25 års äktenskap är det mitt sista minne av honom.
Jag beklagar.
Beskrev Gabriel vad det var han såg?
Jag ska visa dig.
Jag borde plocka bort allt, men jag orkar inte vara här nere.
Det här är vad Gabriel sa att han såg.
Han sa att det försökte ta sig in i honom.
Det där är Gabriels bror.
Han dog i en olycka för 20 år sen.
Gabriel blev aldrig sig själv efter det.
Hur länge pågick det?
Sen han kom tillbaka från den förbannade årliga konferensen.
Där såg han den där hemska kvinnan ta livet av sig.
Men det tystades ner.
Såg han nån ta livet av sig?
- Ja, jag trodde du visste det. - Vad hette hon?
Jag minns inte. Jag får ta reda på det.
Sa han nåt om...
...varför det här hände?
Kom han på nån förklaring?
- Vad för slags reporter är du? - Mrs Muñoz, er man var inte galen.
Synerna han såg är verkliga. Jag har sett dem.
Vad fan är du för knäppgök?
Nån sjuk fanatiker? Vad fan gör du här?
Snälla, det er man råkade ut för händer med mig med!
- Försvinn ur mitt hus! - Snälla, ge mig hennes namn.
För helvete, försvinn ur mitt hus!
Fan också.
Ja?
Hej.
Stig in.
Så du har äntligen gjort dig av med den fula gula soffan.
Jäpp.
Vad vill du?
Jag antar att du inte kom för nöjes skull med tanke på hur du var mot mig senast.
Jag vill be dig om en tjänst men du får inte ställa några frågor.
Toppen! Låt höra.
För nio dagar sen tog en Gabriel Muñoz livet av sig.
Jag behöver veta om han har förekommit i några andra polisrapporter.
- Kan du ta reda på det, för min skull? - Skämtar du?
- Det här är min enda lediga dag. - Joel, snälla?
Okej.
Det var då själva fan...
- Vad var det han hette? - Gabriel Muñoz.
Jag ser rapporten om hans död.
Här är en från ett annat polisdistrikt en vecka tidigare.
- Vad gällde det? - Han lämnade ett vittnesmål.
Han bodde på ett hotell där en kvinna tog livet av sig.
Vad hette hon?
Angela Powell.
Fastighetsmäklare.
Här är nåt...
- Fy fan! - Vad är det?
- En bild från platsen. - Får jag se?
- Jag vill se. - Nej, det här är som bevismaterial.
Gör som du vill.
Herrejävlar...
Jag varnade dig.
Nu vill jag att du gör samma sökning igen, fast på kvinnan - Angela.
- Vad handlar det här om? - Du skulle inte ställa några frågor.
- Det var du som sa det. - Joel, jag behöver din hjälp.
Okej?
Snälla?
Det finns en rapport från fyra dagar innan hon dog.
Konstigt, hon hade också bevittnat ett självmord.
Är det en videofil?
Det är från övervakningskameran.
- Sätt på den. - Den laddas ner.
Vad fan är det här?
- Jag som hade en sån skön dag... - Spola tillbaka.
Spola tillbaka.
Stopp.
Ler han?
Vad är det här för människor?
- Jag måste gå. - Vart ska du?
Vart ska du? Vad händer?
- Jag fattar ingenting. - Kan du göra mig en tjänst till?
Har du en printer?
Trevor? Är du hemma?
- Hej. - Hej, Rose.
Vad gör hon här?
- Jag ville se hur det var med dig. - Jag pratade med min fästman.
Jag ringde henne.
Varför då?
För att du har betett dig fullständigt rubbat.
- Jag visste inte vad jag skulle göra. - Driver du med mig?
Jag vände mig till dig, den person som jag förmodas lita på
och berättade att jag var livrädd.
Och att jag behövde dig.
- Men du lyssnade inte. - Jo, och därför ringde jag henne.
- Jag försöker bara hjälpa dig. - Nej, du vill bara slippa problemet.
Allt går bra så länge det är lätt och trevligt,
men så fort nåt blir på riktigt eller det minsta besvärligt
blir du rädd för att det ska sabba din perfekta livsplan.
- Menar du allvar? - Ja.
Om du känner så, varför är vi ihop?
- Bra fråga. - Nu tycker jag att vi lugnar...
Känn dig som hemma, för helvete!
Rose, går du härifrån nu?
- Greg. - Rose, vad gör du här?
- Jag måste prata med Holly. - Det är nog ingen bra idé.
- Låt mig prata med min jävla syster! - Inte den tonen, tack.
- Holly, jag måste prata med dig. - Nej, det är ingen bra idé.
Jag kan prata med henne.
- Gå härifrån, för helvete! - Men... Okej, fint.
Jisses.
Okej.
Hur mår du?
Jag kan se klart nu.
Jag har drabbats av en förbannelse.
Eller blivit indragen i en förbannelse via min patient.
När hon dog överförde hon förbannelsen på mig.
Och nu hotas jag av det här... ondskefulla väsendet.
- Ett väsen? - Det dödade Mustache.
Det var på kalaset igår men ni kunde inte se det.
Bara jag kan se det.
- Gode Gud... - Jag vet att det är svårt att tro.
Jag kunde inte heller tro det först, men titta här.
Vad fan ska du med sånt till?
För samma sak har hänt andra och de är alla döda nu.
Jag står på tur!
Förbannelser finns inte!
Du har fått nåt slags...
...psykbryt.
Va? Nej, Holly. Du lyssnar inte på vad jag säger.
- Du hör inte vad jag säger. - Det var precis så här med mamma.
Du låter precis som hon.
Vad fan vet du om det?
- Vad sa du? - Du var inte där när mamma blev sjuk.
- Var fan var du när hon dog? - Du vet inte vad du snackar om!
Som äldsta barnet drabbades jag värst.
Jag var tvungen att flytta hemifrån för att överleva!
Jag är verkligen ledsen
att jag övergav dig och att det var du som hittade henne.
Det tog knäcken på dig.
Jag önskar jag kunde göra det ogjort,
men jag har försökt gå vidare i livet och lämna den skiten bakom mig.
Men du kan inte acceptera att mamma blev knäpp och tog livet av sig.
Du låter det prägla ditt liv, men det gör inte jag!
Jag försöker faktiskt hjälpa andra
istället för att vara nån jävla hemmafru
som lever i sin självupptagna lilla bubbla!
Förlåt, jag vet inte vad som flög i mig.
Jag tänker inte diskutera det här med dig.
Jackson blev traumatiserad igår.
Du får inte komma hit när du är sån här.
Fan...
Fan också!
Holly?
Helvetes jävlar!
Fan!
Jävla skit!
- Joel? - Varför sa du inget om de andra fallen?
Jag har grävt lite.
Fall med samma mönster går långt tillbaka.
Jag har hittat 20 fall som hänger ihop i en kedja, varav 19 tog sina liv.
Fy fan, vad de gör med sig själva!
Du sa 20 fall, men bara 19 självmord.
En Robert Talley bryter mönstret.
Han såg sin kompanjon ta livet av sig.
Fyra dar senare mördar Talley en okänd kvinna helt utan anledning.
Och hör här: En vecka senare
tar vittnet till mordet också livet av sig.
Mönstret återupptas.
- Så han lever? - Ja, han sitter häktad i Altoona.
Jag måste prata med honom.
- Du måste säga nåt. - Jag ska.
Det är bara det...
Jag trodde det handlade om nån självmordskult eller om utpressning.
- Men det här... - Sluta, Joel!
Okej.
Men oavsett om nåt slags märklig ondskefull kraft existerar...
Du påstår att det här hoppar runt
från person till person och får dem att döda sig själva?
- Det kanske inte handlar om självmord. - Vad menar du?
Min patient var vettskrämd men inte suicidal.
Och mot slutet förändrades hon totalt.
Den personen jag hade pratat med var inte längre kvar.
Något annat hade tagit över.
- Som med killen på övervakningsfilmen? - Ja, precis så.
Vad fan är det här?
I fallen du hittade...
Hur lång tid gick det mellan offrens död?
Ingen överlevde längre än en vecka.
Vissa av dem dog inom fyra dagar.
Idag var min fjärde dag.
Hörru,
det som de andra råkade ut för kommer inte att hända dig.
Det lovar jag.
Vakt till grind tre.
- Tack. - Släpp in dem.
INGET PRAT I ENTRÉN
Det här var sjyst av dig, Doug.
Han har sparkat samtliga advokater.
- Du vet väl vad han har gjort? - Dr Cotter jobbar med ett liknande fall.
Talley är en riktig dårfink, så lycka till.
Du får tio minuter med honom.
Längre tid kräver domstolsbeslut.
Tack ska du ha.
INGEN BERÖRING UNDER BESÖK
Mr Talley, jag heter dr Rose Cotter.
Jag hoppades att ni skulle kunna besvara några frågor.
Jag har redan erkänt.
Jag bryr mig inte om anklagelserna.
Jag vill veta vad ni upplevde dagarna före händelsen.
Jag har en patient...en ung kvinna.
För fyra dagar sen tog en man sitt liv framför ögonen på henne.
Och sen dess har hon sett något.
Något som låtsas vara andra människor.
Mannen hon såg ta sitt liv,
hävdade att han såg precis samma sak.
Vad fan vill du att jag ska säga?
- Vad är det? - Jag vet inte. Jag vet verkligen inte.
Varför är alla andra som har sett det döda medan ni lever?
Varför?
Mr Talley, ni kan hjälpa henne.
Jag ber er.
Säg åt snuten att gå härifrån.
Glöm det.
Se till att han går härifrån så ska jag berätta vad jag vet.
Snälla, Joel...
Jag väntar utanför.
Jag har gjort grundliga efterforskningar.
Det har funnits andra kedjor tidigare.
En var i Brasilien för några år sen.
En man lyckades bryta kedjan
genom att döda sin granne och överföra förbannelsen till hans fru.
Din patient kommer att dö om hon inte dödar någon.
Det är enda sättet att slippa undan.
Det enda sättet.
Och nån måste bevittna mordet, för det krävs ett trauma för sprida det vidare.
Det får sin kraft ur trauma.
Din patient måste göra det ordentligt.
Säg åt henne att använda ett vapen
och ställa till med blodbad...
Jag kan inte döda nån!
Du?
Har du det?
Nej, nej, nej... Varför i helvete kom du hit?
Du får inte lämna över det till mig igen! Försvinn härifrån!
Få bort henne härifrån!
Vänta.
Vänta på mig.
- Vad hände där inne? - Ingenting.
Vad sa han?
Inget.
- Inget? - Han är helt jävla galen.
Terapeut
Trevor: Hej. Hur mår du?
Vi måste prata. Är du hemma?
Aj!
- Vad vill du? - Förlåt om jag trängde mig på igår.
- Det var ett misstag. - Ja, det var det.
- Du ska nog gå nu. - Rose...
Jag är skyldig att kontakta polisen
om du är en fara för dig själv eller andra.
Övertyga mig om att du inte är det.
Trevor sa att du hade pratat om spöken.
Jag använde aldrig ordet "spöke".
Onda väsen. Något paranormalt.
Jag berättade för honom att jag såg saker, precis som jag sa till dig.
Men det gör jag inte längre. Det berodde på stress och sömnbrist.
Jag anförtrodde mig åt honom. Det var uppenbarligen ett misstag, men så var det.
Okej? Är du nöjd nu?
Hur mår du idag?
Få se nu...
Min fästman tror att jag är galen.
Min syster har brutit kontakten helt och hållet.
Och nu
gör min förra terapeut oannonserade hembesök
för att förvissa sig om att jag inte utgör nån fara.
Annars är allt bra.
Ska du inte svara?
- Ja? - Rose, det är Madeline.
Jag har försökt nå dig hela förmiddagen.
Jag är bekymrad över hur vi skildes åt igår.
Rose, är du kvar?
Hallå?
- Nej. - Rose?
Nej.
Snart är det dags, Rose.
Vad fan är du för nåt?
Snälla...
Nej...
Dr Cotter?
Är inte ni på ledighet?
Jag ska bara hämta nåt på mitt rum.
Carl...
Det är ingen fara.
Nej, nej, nej.
- Bara lugn. - Gode Gud...
Nej, nej, nej...
- Sch... Bara lugn. - Nej, nej, nej!
Håll käften!
Bara lugn.
Rose?
Vad gör du här?
Jag vet inte.
Du kan inte träffa patienter nu.
Fan! Rose!
Helvete!
- Rose, vad gör du här? - Inget.
Jag vet inte.
Jag vet inte varför jag...
Vi går in och pratar lite.
Nej! Det är...
Det är inte säkert.
- Du ska nog inte vara ensam nu. - Jag behöver vara ensam.
Jag måste vara ensam...
Förlåt mig, men jag måste köra.
Du ska nog inte köra nånstans nu.
Vänta här, jag ska bara ringa ett samtal.
Rose, kör inte!
Vänta, är du snäll.
Snälla, kör ingenstans.
Rose, vänta! Rose!
- Joel. - Jag såg att du är efterlyst.
- Vad hände? - Jag vet vad jag måste göra.
Den här ondskan behöver sina offer för att leva vidare.
Utan vittnen förs ingenting vidare.
Om jag är ensam får den inte vad den behöver.
Ska du undvika människor resten av ditt liv?
Jag tänker inte fly från den.
- Jag tänker konfrontera den. - Jag kommer till dig. Tala om var...
10 ÅR GAMMAL
Rose?
Älskling...
Hjälp mig, snälla du.
Mamma har gjort nåt dumt.
Ta telefonen...och ring efter hjälp.
Rose!
Rose.
Var inte rädd, älskling.
Kom.
Jag är hemskt ledsen.
Jag har inte varit någon bra mamma.
Jag ville vara det och jag försökte verkligen.
Men ibland blir det bara...för mycket.
Jag har något hemskt inom mig.
- Jag avskyr mig själv. - Sluta! Sluta!
Skäms du för mig?
Nej.
Varför lät du mig dö, då?
- Varför räddade du mig inte? - Det är inte mitt fel.
- Du kunde ha ringt efter hjälp. - Sluta.
Men du lät bli!
- Du ville att jag skulle dö! - Jag var rädd för dig!
Jag var tio år!
Och du var ett monster!
Jag vet att det var fel. Du behövde hjälp.
Men jag kunde inte.
Och jag har burit på den skulden...
...i hela mitt liv.
Nu måste jag släppa taget om den.
Jag måste.
- Det här är inte verkligt. - Men Rose...
...ditt psyke gör det verkligt.
Vad är du?
Varför gör du så här?
För att ditt psyke
är så inbjudande.
Du kan inte fly från ditt eget psyke, Rose!
Det är...
Det är mitt psyke.
Du kan inte heller undfly det.
Rose!
Herrejävlar...
- Hur är det med dig? - Kan jag få komma in en stund?
Var har du varit?
Förlåt mig.
Förlåt att jag drog in dig i mina jävla problem.
Under större delen av mitt liv
har jag varit rädd för att släppa nån inpå livet.
För jag var rädd för...
...vad de skulle se om de såg mig.
Så jag reste murar runt mig och släppte inte in nån.
Och sen...
...träffade jag dig.
Och då kände jag hur murarna rasade.
Och det skrämde skiten ur mig.
Och då...
...blev jag väldigt självisk och det var inte sjyst mot dig.
Jag är verkligen ledsen för det.
Och nu är jag självisk igen genom att bara ställa frågan
om jag skulle kunna få stanna här och bara...
...och bara sova?
Skulle du kunna...
...stanna hos mig medan jag sover?
- Snälla. - Det är klart jag stannar hos dig.
Jag stannar hos dig för alltid.
Nej...
Nej.
Nej, nej, nej!
Rose!
Nej, nej, nej!
Rose!
Rose, öppna dörren!
Öppna!
Rose!
Rose...
Nej!
- Nej! - Fan...
Håll ut, jag kommer!
Nej!
Rose?
Undertexter: Zoran Slavic, UIP AB