Doctor Cotter.
El o să moară. Ea o să moară. Mama o să moară.
Eu o să mor. Toți mor.
Nu vreau O să
Nu l-am putut face să vorbească
să reacționeze, nimic.
- Asta e tot ce face. - Am înțeles.
Mulțumesc, Dan!
Ea o să moară. Mama o să moară. Eu o să mor. Toți mor.
Nimeni nu contează. Ea nu contează. El nu contează. Mama nu contează.
Eu nu contez. Nimic nu contează. Eu nu contez.
Eu nu contez. El o să moară. Ea o să moară.
El o să moară. Eu o să mor. Toți mor.
Nimeni nu contează. Ea nu contează. El nu contează.
Toți mor. Eu o să mor. Nimeni nu contează. Ea nu contează. El nu contează.
Mama nu contează. Nimic nu contează. Eu nu contez.
O să
Ea o să Toți Eu o să
Eu nu contez. O să
Bună, Carl!
Ce faci azi?
- Mor. - Nu.
Nu cred.
- Cred că e doar un episod maniacal. - Nu
Nu-mi spune asta!
Nu știi.
Mă simt împresurat, mă apasă.
Mi-e frică.
Știu că ce ți se întâmplă pare real,
dar nu-ți poate face rău.
Promit!
El o să moară. Ea o să moară. Mama o să moară. Eu o să mor.
Toți mor. Nimeni nu contează. Ea nu contează.
Wanda!
Îl pun pe Carl Renken sub observație câteva zile. E inofensiv.
Să-l verifice cineva din două în două ore!
- Sigur. - Mulțumesc!
- Dr. Desai vă caută. - Mulțumesc!
Nu! Vă rog!
Nu înțelegeți! Nu vreau să intru acolo! Nu!
Nu! Vă rog!
Intră!
Bună! Ai trimis o pacientă pe nume
Sarah Marquet pentru internare ieri?
Da. Are un istoric de abuz de droguri și episoade maniacale
și a mai trecut pe la noi de câteva ori.
- Rose, n-are asigurare. - Dar are nevoie de tratament.
Comisia mă bate la cap fiindcă iar plătim un pat din banii spitalului.
Poate comisiei ar trebui să-i mai pese și de ce facem aici.
Nu mă îndoiesc de tine.
Dar vino mai întâi la mine, ca să fac un plan.
- Bine? - Da. Îmi cer scuze.
N-ai fost aici de la tura de astă-noapte, nu?
Doctor Cotter.
Laura Weaver, 26 de ani. Studentă. A fost chemată poliția pentru scandal.
- Adusă cu ambulanța. - Probleme psihice?
N-are dosar, dar apare în raportul altui incident de săptămâna trecută.
Ce s-a întâmplat?
Un profesor de la școala ei s-a sinucis cu un ciocan.
- Ea a fost singurul martor. - Cu un ciocan?
Bună!
Laura?
Sunt doctor Cotter. Sunt psihologă. Vrei să iei loc?
Bine.
Știu că ai emoții.
E în regulă.
Voiam să stăm de vorbă.
Promit că ești în siguranță aici.
Ba nu.
De ce spui asta?
Hai să ne așezăm!
Te rog!
O să-ți pun niște întrebări care o să pară prostești.
- Ce zi a săptămânii e? - Joi.
- Ce lună? - Octombrie. Nu sunt nebună.
- N-am spus asta. - Nu, dar vreau să înțelegi.
Sunt doctorandă, nu sunt vreo dementă. Bine?
Trage-ți sufletul, apoi îmi spui ce se petrece.
Văd ceva.
Ceva ce numai eu pot să văd.
Știu că pare o nebunie. Dar Nu pot să explic.
Ce anume vezi?
Arată ca un om, dar nu e om.
- Nu cred că înțeleg. - Arată ca mai mulți oameni.
Uneori se preface că e un cunoscut de-al meu. Uneori e un străin. Uneori
Uneori arată ca bunicul, care a murit în fața mea când aveam șapte ani.
Dar e același lucru.
E ca și cum
E ca și cum ar purta fețe drept măști.
Bine. Îl vezi acum, aici?
Ce se întâmplă când îl vezi?
Îmi zâmbește.
Dar nu e un zâmbet prietenos. E cel mai urât din câte am văzut.
Când îl văd, am sentimentul oribil că o să se întâmple ceva groaznic.
Nimic nu m-a mai speriat atât de rău.
Laura, tu sau altcineva din familie ați suferit halucinații?
Nu e o halucinație, e ceva real! Nu înțelegi. Îmi face lucruri.
Provoacă lucruri în jurul meu.
A pus stăpânire pe viața și pe mintea mea și
Îmi spune lucruri.
Mi-a spus că azi
Azi o să
E în regulă.
Știu că ce trăiești ți se pare real.
Uneori, când suntem copleșiți emoțional
sau trăim o traumă intensă, mințile noastre vor să
Nu mă asculți!
Doamne!
O să mor, dar nimeni nu mă ascultă!
- Laura, e în regulă. - Dumnezeule!
E în regulă. Laura! Poți să te uiți la mine?
E în regulă.
Uită-te la mine!
Doamne! Nu!
Nu, e aici!
- Pleacă! - E în regulă.
- Suntem singure. Nu mai e nimeni. - Nu!
Nu!
Doamne!
Am o urgență în sala de evaluare doi. Trimiteți pe cineva!
Repede!
Laura?
ZÂMBEȘTE
- Dra Weaver a mai fost internată la voi? - Nu.
- Era pacientul tipic pe care-l vezi aici? - E o unitate psihiatrică de urgențe.
Nu există nimic tipic aici.
- Da. Dar era țăcănită, nu? - Scuze, „țăcănită”?
Vrem să știm ce părere ai despre starea ei psihică.
E posibil să fi suferit de psihoză posttraumatică acută.
- Avea halucinații paranoice. - Ce fel de halucinații?
Era convinsă că o bântuie o prezență malefică.
Nasol!
Trebuie să contactăm familia drei Weaver și să le explicăm ce s-a întâmplat.
Căutăm ceva care să ne ajute să înțelegem.
Dacă ne mai poți spune ceva, ne-ar fi de folos.
Înainte să moară
zâmbea.
Da, pare nebună de legat.
Rose!
- Iartă-mă! Te-am speriat? - Nu te-am auzit intrând. Rahat!
Bună!
Ce s-a întâmplat?
Nimic. Scuze!
Ceva nu e în regulă.
A murit o pacientă azi.
Pacienta mea.
Vino încoace!
Îmi pare rău.
A murit sub ochii mei.
A fost groaznic.
Îmi pare rău. Cu ce pot să te ajut?
Îmbrățișarea e plăcută.
Hai să nu mai ieșim la cină!
N-avem cum.
Holly a angajat o bonă
și o să ne facă capul calendar dacă nu mergem.
Nu cred! Holly să ne bată la cap?
Scuză-mă, mie-mi spui de oboseală?
Acum, că Jackson e în clasa întâi, mă trezesc la șase
ca să-i fac micul-dejun și pachețelul.
Cine știe ce mizerii neorganice au la cantină!
Apoi îl duc la școală, abia mai am timp de treburile mele.
N-am fost la Pilates de mult.
- Corpul meu e distrus. - Exagerezi.
Mă duc să-l iau de la școală,
îl duc la antrenamentele de fotbal sau la înot, la karate, la teatru
Și tocmai s-a apucat de spaniolă. În timpul săptămânii sunt copleșită.
Vii sâmbătă, nu?
Poftim?
Scuze, ce-i sâmbătă?
Îți bați joc de mine?
Rose, e petrecerea de șapte ani a lui Jackson. Ți-am spus de cinci ori.
Nu pot, muncesc.
- Cum adică? E sâmbătă. - Lucrez sâmbăta.
De asta trebuie să pleci de la spitalul ăla scârbos
- și să-ți deschizi - „Scârbos”?
- Nu e scârbos. - să ai program normal.
Sigur sunt destui nebuni pe lume care să te plătească să-i asculți.
Mulțumesc pentru părere, Greg! Ești foarte drăguț.
De ce te mai faci doctor, dacă nu poți să fii putred de bogat?
Glumești, nu? Rose își iubește meseria. Ar face-o și gratis.
Apropo de potențiale câștiguri irosite,
- putem vinde casa. - Să nu discutăm acum!
- Nu înțeleg. Stă degeaba. - Am crescut în casa aia.
Rose, e o ruină. De ce să nu iei bani pe pământ?
Puteți să tăceți dracului?
- Mulțumesc! - Mulțumesc mult!
Abia așteptam mâncarea!
MOD DE NOAPTE - SISTEM ARMAT
- Te simți bine? - Da.
Bună dimineața, doctore!
Bună dimineața!
Ieri, pacienta aia, Laura Weaver
Poliția a trimis un raport privind alt incident în care a fost implicată.
- Poți să mi-l trimiți? - Sigur, doctore.
Și trebuia să am o ședință cu Jane Park.
Da. Și-a smuls o grămadă de păr peste noapte și l-a înghițit.
- Au dus-o să-i facă spălături stomacale. - Rahat!
Rose!
- Ce - Eram cu treabă prin zonă
și m-am gândit că
N-am apucat să vorbim ieri decât despre nenorocirea aia.
Când am primit cazul, n-am știut că e vorba despre tine.
- Îmi pare rău dacă a fost ciudat. - Îți faci meseria, înțeleg.
- Ce-ai mai făcut? - Joel, ce cauți aici?
Ți-am zis, eram cu treabă prin zonă și M-am gândit să
văd ce mai faci.
Sigur ți-e greu după ce s-a întâmplat ieri.
Apreciez gestul, dar nu e nevoie să mă verifici.
Sigur.
Nu, adică Scuze!
Mă întorc la muncă.
- Da. - Pa!
Știi că e logodită, nu?
Da.
Eu sunt singură.
DECLARAȚIA MARTOREI LAURA WEAVER
Weaver susține că Muñoz s-a apropiat de ea cu un ciocan,
după care a început să se lovească
Muñoz i-a zâmbit
- Alo? - Bună!
Voiam să-ți cer scuze pentru aseară. N-ar fi trebuit să mă iau de tine.
Nu
Eu ar trebui să-ți cer scuze.
Am avut niște probleme. N-am fost o companie prea plăcută.
Bine. Dacă nu vii la petrecerea nepotului tău, măcar ia-i un cadou.
Dacă n-ai nicio idee, îi plac machetele de trenuri.
- Ai o voce ciudată. Te simți bine? - Da, n-am nimic.
Bună, Carl!
Cum te simți azi?
Carl!
Carl?
Ea o să moară. Eu o să mor.
- Toți mor. - Uită-te la mine!
O să mori!
- O să mori! - Ajutor!
Ajutor! Cod 5150! Trebuie imobilizat!
Nu!
Era agresiv.
Suferea un episod psihotic.
Carl Renken a fost internat aici de multe ori,
dar niciodată n-a fost agresiv.
- Crezi că inventez? - Sigur că nu.
Dar ieri o pacientă aflată în grija ta s-a sinucis violent sub ochii tăi.
Oare atunci când ai crezut că Renken e un pericol pentru sine însuși
mintea ta reacționa la acea amintire?
E posibil să fi interpretat greșit situația și să fi exagerat.
Bine. Uite cum facem!
- Îți iei o săptămână de concediu. - Morgan, nu e nevoie.
Muncești câte 80 de ore pe săptămână de luni întregi.
Mă tem că n-ai dormit.
Nu ajutăm pacienții dacă nu avem grijă de sănătatea noastră mintală.
Și e în interesul spitalului să-ți iei o săptămână și să te liniștești.
Fă ce ai de făcut și revino concentrată!
Trevor - Sunt tot la muncă. Sper că ai avut o zi mai bună azi
Băga-mi-aș!
- Alo? - Suntem de la First Line Security.
Numele și parola, vă rog!
Rose Cotter.
„Acapulco.”
- Doamnă, s-a declanșat o alarmă. - Da, ușa din spate e deschisă.
- Sunteți singură în casă? - Da.
Sunteți sigură?
- Poftim? - Sigur n-ai lăsat ceva să intre, Rose?
Uită-te în spatele tău!
- Alo? - Suntem de la First Line Security.
Numele și parola, vă rog!
Am verificat în interior și în exterior. E în regulă.
Și ușa din spate?
E posibil să n-o fi încuiat bine ultima oară?
Nu știu. Poate.
Nu vă faceți griji! Avem mereu parte de alarme false.
Dacă mai intervine ceva, sunați-ne!
Bine.
Bună seara, domnule!
Bună seara!
Ce s-a întâmplat?
Mustață!
De ce ai setat alarma?
Nu-mi amintesc s-o fi făcut. Probabil că am setat-o din greșeală.
Din greșeală?
Scuze. Am fost amețită și speriată toată ziua.
A fost un incident la muncă, apoi
șeful meu mă obligă să-mi iau
Scuze!
- Totul e în regulă. - Ești sigură?
N-am nimic. Îmi vărsam năduful.
Bine.
Poți să-l cauți pe Mustață? Nu l-am văzut pe nicăieri.
Da.
Rose, ai mai spart un pahar?
Mustață?
Hai, pis-pis!
Te rog!
Mustață!
Arată ca un om. Arată ca mai mulți oameni.
Uneori se preface că e un cunoscut de-al meu.
Uneori e un străin. Uneori
Uneori arată ca bunicul, care a murit în fața mea când aveam șapte ani.
Dar e același lucru.
Îmi zâmbește, dar nu e un zâmbet prietenos.
E cel mai urât din câte am văzut.
Când îl văd, am sentimentul oribil că o să se întâmple ceva groaznic.
Doamne! Nu!
Nu, e aici! Te rog!
Pleacă! Te rog! Nu!
Am o urgență în sala de evaluare doi. Trimiteți pe cineva! Repede!
Laura?
Rose.
Laura?
Rose!
Rose?
Rose!
Ce naiba? Lasă cuțitul jos!
Rose!
Bună!
Rose?
Ce surpriză!
Nu sângele m-a afectat, ci
fața ei.
Privirea ei.
Cum te-ai simțit?
Îngrozită, firește.
Vulnerabilă.
- Vinovată. - Vinovată?
Era pacienta mea.
Era o tânără tulburată cu care ai vorbit doar zece minute.
Da, dar
Simt că mă obsedează. Nu pot să mi-o scot din cap.
Te-ai gândit că motivul pentru care te obsedează
ar putea fi sinuciderea mamei tale?
Te mai consideri vinovată?
Asta
Nu vreau să reexaminez acel aspect al vieții mele acum. Așa că
Despre ce vrei să vorbim?
Speram să-mi dai o rețetă pentru Risperdal.
De când cu
pacienta aia, am
avut vedenii
și mi s-a părut că aud lucruri.
- Sigur e doar un simptom posttraumatic. - Nu te diagnostica singură!
Ce ai văzut și auzit?
Ecouri a ce a pățit pacienta mea.
Halucinații trecătoare provocate de stres.
Dar, când apar, sunt foarte
realiste și înfricoșătoare.
Mie nu mi se pare că suferi halucinații sau tulburări.
Și nici psihoze.
Experiența asta cu pacienta ta
a declanșat vechi anxietăți, complicate de prea mult stres și insomnii.
Ai răni care nu s-au vindecat complet.
Poate nici n-o să se vindece vreodată. Așa e cu trauma.
Dar poți învăța s-o controlezi.
Continui să lucrezi cu pacienți cât treci prin situația asta?
- Nu, iau o scurtă pauză. - Bine.
Eu zic să profiți de timpul ăsta ca să faci ceva diferit.
Orice te poate face să uiți de factorii care-ți provoacă stresul.
Și cred că ar ajuta
să reîncepem să ne vedem regulat.
Sigur.
Cum rămâne cu Risperdalul? Doar Știi
Mai vorbim săptămâna viitoare înainte să trecem la medicamente.
Până atunci, poți să mă suni oricând.
Bine.
Nu, am cerut un șpriț cu vin alb. Dumnezeule!
- Doamne, ai ajuns! - Bună! Surpriză!
Intră!
Parcă aveai treabă.
- Mi-am luat liber - Dă-mi asta!
Greg, ce faci? Ți-am spus să nu le scoți încă!
Doamne
Trebuie să-mi controlez soțul tâmpit. Arătați-i surorii mele unde e băutura!
Sigur. Avem provizii în bucătărie. Vino!
- Stai! Tu ești psihologa, nu? - Da.
Fantastic! Pot să-ți cer un sfat?
Mulți ani trăiască
Cine să trăiască
Ce tare!
Mulțumesc, Harper și mama lui Harper!
Ăla e de la mătușa Rose.
Deschide-l!
Rupe ambalajul!
Ce ai primit, scumpule?
Nu
- Doamne! - Nu! Mustață!
- Ce naiba te-a apucat? - Nu se poate!
MUSTAȚĂ
Nu! Pe cuvânt, n-am făcut eu asta.
N-am făcut-o eu, jur!
Trebuie să mă credeți, vă rog!
Să mă creadă cineva!
Ce dracu' ești? Lasă-mă naibii în pace!
O vedeți! Trebuie s-o vedeți!
Holly, spune-mi că o vezi! Te rog!
- Bună, Rose! - Băga-mi-aș!
Am auzit că ești la Urgențe. Voiam să văd ce faci. Cum te simți?
Bine.
A fost un accident. Mulțumesc!
Mi-au spus că ai suferit o criză de anxietate.
O să fiu sincer, îmi fac griji.
Ți-o spun ca prieten, ar trebui să discuți cu cineva.
Faci terapie cu cineva?
Rose, mă asculți?
EVALUAȚI-VĂ DUREREA Nicio durere
Stai!
Trebuie să-ți spun ceva
și vreau să știi că nu sunt nebună.
- Bine. - Bine.
Mi se întâmplă ceva.
O să-ți fie foarte greu să mă crezi.
- Hai să intrăm în casă! - Nu, stai! Ascultă-mă!
Scuze!
Îmi pare rău.
Bine
Ceva mă amenință.
Un spirit malefic sau o energie.
Nu știu ce e, dar
cred că mi-a ucis pacienta.
Pentru că spunea că trece prin aceeași situație înainte să moară.
Iar acum s-a conectat la mine.
Și
Mă tem că o să se întâmple ceva rău.
Trebuie să spui ceva.
Ce-ai vrea să spun?
- Vreau să mă crezi. - Rose, vorbești despre fantome.
Nu, nu e fantomă.
- E altceva. - Bine.
Îmi pare rău.
Nu pot.
- Nu pot să fac așa ceva acum. - Nu, Trevor!
Stai! Nu pleca!
Am nevoie Nu mă asculți!
Rose, cum ai vrea să răspund la așa ceva?
- Tu te auzi vorbind? Pari nebună. - Nu sunt nebună!
Iartă-mă!
Dar e ceva genetic, nu?
Poftim?
Boala mintală.
Ai moștenit-o de la un părinte. M-am interesat.
De ce te-ai interesa?
Pentru că
Voiam să știu în ce mă bag pe viață.
E chiar așa de nedrept?
- Intru în casă. - Nu, te rog, Trevor! Sunt în pericol!
Rose!
- L-ai omorât pe Mustață? - Nu!
Nu, nu eu am făcut asta.
Atunci spune-mi ce a pățit!
A fost chestia aia.
Trevor, te rog!
Te rog!
DECLARAȚIA MARTOREI LAURA WEAVER
Gabriel Muñoz la colegiul Sf. Agata
Gabriel Muñoz colegiul Sf. Agata
Profesor universitar sinucis
Un profesor de la colegiul Sf. Agata își ia viața în fața unei studente
Rose!
Vino încoace!
Rose!
Scumpo
Ajută-mă, te rog!
- Mămica a făcut o greșeală. - Nu!
Nu!
Rose!
- Uită-te pe unde mergi! Ești nebună? - Îmi cer scuze!
Doamnă Muñoz?
La început am remarcat mici schimbări la el.
Apoi totul s-a întâmplat rapid.
Era agitat.
Paranoic.
Se trezea urlând în miezul nopții.
Nu-l mai auzisem urlând până atunci.
Apoi a încetat să mai doarmă.
Îl auzeam vorbind de unul singur. Avea vedenii.
Făcea lucruri ciudate pe care apoi le uita.
Într-o dimineață a dispărut.
În seara aia m-a sunat poliția și mi-a spus că a murit.
M-au chemat să identific cadavrul.
Fața lui!
După 25 de ani de căsnicie, asta e ultima mea amintire cu el.
Îmi pare rău.
Gabriel a descris vreodată ce vedea?
O să-ți arăt.
Ar trebui să le dau jos,
dar nu suport să intru aici.
Asta susținea Gabriel că vedea.
Spunea că încerca să intre în el.
El e fratele lui Gabriel. A murit într-un accident.
Acum 20 de ani.
Gabriel nu și-a revenit niciodată.
- De când era așa? - De când s-a întors
de la conferința aia la care se ducea anual.
Fiindcă a văzut-o pe femeia aia oribilă sinucigându-se.
Dar nimeni nu spune asta.
A văzut pe cineva sinucigându-se?
- Da. Am crezut că știi. - Cum o chema?
Nu-mi amintesc, trebuie să caut.
A spus
de ce se întâmplă toate astea?
A găsit vreo explicație?
- Ce fel de reporteriță ești? - Doamnă Muñoz, soțul dv. nu era nebun.
Lucrurile pe care le vedea există. Le-am văzut și eu.
- Ești dementă? - Poftim?
- Ai obsesii morbide? Cum îndrăznești? - Nu, vă rog!
- Trec și eu prin ce a trecut soțul dv. - Pleacă din casa mea imediat!
- Spuneți-mi cum o chema! - Cară-te din casa mea!
Băga-mi-aș! Rahat!
Da?
Bună!
Intră!
Ai renunțat la canapeaua aia galbenă și urâtă.
Care-i treaba?
Bănuiesc că n-ai venit să stăm la povești, după cât de rece ai fost cu mine.
Vreau să te rog ceva.
- Și vreau să nu-mi pui întrebări. - Minunat! Te ascult.
Acum nouă zile, un bărbat pe nume Gabriel Muñoz s-a sinucis.
Vreau să știu dacă a apărut în alte rapoarte recente ale poliției.
- Poți să afli? De aici. Pentru mine. - Vorbești serios?
E singura mea zi liberă. Du-te la secție!
Joel, te rog!
Bine. Fir-ar al naibii!
- Cum ziceai că-l cheamă? - Gabriel Muñoz.
Bine. Am găsit raportul morții lui.
Da, a mai fost un incident, cu o săptămână în urmă, în nordul statului.
- Despre ce e vorba? - A dat o declarație ca martor.
Stătea la un hotel unde s-a sinucis o femeie.
Cum o chema pe femeie?
Angela Powell. Agentă imobiliară.
Ce-i asta?
- Băga-mi-aș! - Ce e?
O poză de la locul faptei.
- Vreau să văd! - Nu.
- Dă-mi să văd! - Nu!
Nu vrei să vezi așa ceva. E o probă. N-ai decât!
Sfinte Sisoe!
Ți-am spus că e scârbos.
Bine.
Bine Vreau să afli dacă ea apare în alte rapoarte.
- Femeia asta, Angela. - Îmi spui despre ce e vorba?
- Joel, ai zis că nu pui întrebări. - Nu, tu mi-ai spus să nu pun întrebări
Am nevoie să mă ajuți.
Bine?
Te rog!
A mai fost un raport completat cu patru zile înainte să moară.
Ce coincidență ciudată! A fost intervievată în legătură cu o sinucidere.
Ce e ăsta? Un fișier video?
Sunt imagini de supraveghere.
- Dă-i drumul! - Se încarcă.
Ce naiba e asta?
Aveam o zi liniștită.
- Poți să dai înapoi? - Pe bune?
Dă înapoi, Joel!
Oprește!
Zâmbește?
Cine sunt oamenii ăștia?
- Trebuie să plec. - Unde te duci?
Rose, unde te duci? Ce se întâmplă?
- Sunt complet amețit. - Pot să te mai rog ceva?
Ai o imprimantă?
Trevor, ești acasă?
- Bună! - Bună, Rose!
- Ce înseamnă asta? Ce caută ea aici? - Voiam să văd cum te simți.
Vorbeam cu logodnicul meu.
Eu am sunat-o.
De ce?
Pentru că ai luat-o razna de tot.
- Nu - Și nu știam ce altceva să fac.
Îți bați joc de mine?
Am venit la tine, omul în care ar trebui să am încredere,
ți-am mărturisit că sunt foarte speriată.
Că am nevoie de tine.
- Dar n-ai ascultat nimic din ce-am spus. - De ce crezi că am sunat-o?
- Vreau să te ajut. - Nu! Vrei să eviți orice implicare.
E în regulă, câtă vreme e ușor și plăcut,
dar Doamne ferește să fie ceva serios sau măcar un picuț dificil.
Atunci Te gândești cum o să-ți strice planul perfect de viață.
- Vorbești serios? - Da.
Dacă asta simți, de ce mai suntem împreună?
- Poate că nu știu. - Haideți să ne calmăm
Ce-ar fi să te simți ca acasă?
Rose, chiar pleci?
- Greg! - Rose, ce cauți aici?
- Holly e acasă? Vreau să vorbesc cu ea. - Nu e o idee bună.
- Vreau să vorbesc cu sora mea! Holly! - Așa îmi vorbești?
Holly, putem sta de vorbă?
- Nu cred - Putem discuta?
Nu e o idee bună. Sincer.
- E în regulă. - Holly!
- Du-te în casă! - Nu cred Bine.
Doamne!
Bine, bine
Ce faci?
Acum am înțeles.
Am fost blestemată.
Sau am fost prinsă într-un blestem. L-am luat de la pacienta mea.
Ea fusese blestemată, apoi a murit și mi-a transferat blestemul.
Iar acum sunt amenințată de o entitate.
- De o entitate? - Nu. Asta l-a ucis pe Mustață.
Era la petrecere ieri, dar tu n-o vedeai.
Doar eu puteam s-o văd.
- Dumnezeule! - Holly, știu că e greu de crezut.
Și mie mi-a fost greu să cred la început. Dar uite!
- Doamne! De ce dracu' ai așa ceva? - Pentru că au pățit-o și alții.
- Și au murit. - Rose!
- Holly, eu urmez! - Blestemele nu sunt reale!
Treci printr-o
criză.
Poftim? Nu, Holly.
- Nu mă asculți. - Rose!
Asta a pățit și mama.
Vorbești exact ca ea.
De unde dracu' știi tu asta?
- Poftim? - Ai șters-o când starea ei s-a agravat.
- Unde erai când a murit? - Habar n-ai ce spui!
Eram mai mare, nebunia mamei m-a afectat mai rău.
A trebuit să plec din casă. Doar așa am putut supraviețui.
Și îmi pare rău
că te-am lăsat singură și că tu a trebuit s-o găsești.
Știu că asta te-a dat peste cap
Știu că nu e corect. Aș vrea să pot face ceva.
Dar am încercat să-mi văd de viață, să uit de mizeriile alea.
Dar tu nu poți să accepți că mama și-a pierdut mințile și s-a sinucis.
Asta ți-a definit viața și mă pedepsești că nu vreau să fiu ca tine.
Iartă-mă că încerc să ajut oameni, în loc să fiu o gospodină casnică,
în bula ei egoistă și îngâmfată!
- Bine. - Nu știu de ce am spus asta.
Nu am de gând să port discuția asta acum. L-ai traumatizat pe Jackson.
Nu te accept în preajma mea când ești așa.
Băga-mi-aș!
Holly?
Băga-mi-aș!
Morții mă-sii!
Joel?
De ce nu mi-ai zis că pacienta ta avea legătură cu ceilalți?
- Ce - Am căutat după ce ai plecat.
Cazurile astea au același tipar. A început demult.
Am găsit 20 de cazuri legate de 19 sinucideri,
toate conectate în mod direct.
Și ce-și fac oamenii ăștia Sfinte Sisoe!
Ai spus 20 de cazuri, dar numai 19 sinucideri.
Un caz evită tiparul. Un contabil, Robert Talley.
Partenerul lui de afaceri s-a sinucis în fața lui,
iar după patru zile Talley ucide o necunoscută fără niciun motiv.
Dar, după o săptămână, martorul la crimă se sinucide.
Tiparul se reia.
- Deci trăiește? - Da. E arestat în Altoona.
Joel, trebuie să vorbesc cu el.
- Trebuie să spui ceva. - O să vorbesc. Dar
Lasă-mă un pic! Doamne
Credeam că o să spui că e o sectă sinucigașă sau un șantaj.
- Dar asta - Joel!
Bine.
Să ignorăm posibilitatea
că o forță malefică extraordinară ar putea exista.
Vrei să spui că sare
de la un om la altul și-i obligă să se sinucidă?
- Poate că nu se sinucid. - Cum adică?
Pacienta mea era îngrozită, dar nu era suicidară.
Dar la final s-a schimbat cu totul.
Parcă omul cu care vorbisem dispăruse.
Și altceva o controla.
E ca tipul ăla.
- Din imaginile de supraveghere. - Exact așa.
Doamne! Ce naiba?
În cazurile pe care le-ai găsit
cât timp trece între decese?
O săptămână, cel mult.
Unii n-au supraviețuit nici patru zile.
Azi a fost a patra mea zi.
Tu n-o să pățești ce au pățit oamenii ăia!
Îți promit.
Un paznic la poarta trei.
- Mulțumesc! - Deschide-le, e în regulă.
NU VORBIȚI PE HOL
Îți rămân dator, Doug.
Ai noroc că și-a concediat toți avocații. Știi ce a făcut, nu?
Dr. Cotter lucrează la un profil psihologic pentru un caz similar.
Talley e dus cu pluta rău de tot. Mult succes!
Aveți doar zece minute. Mai mult nu pot să vă las, fără ordin judecătoresc.
Mulțumesc!
CONTACTUL E INTERZIS ÎN TIMPUL VIZITEI
Domnule Talley, sunt doctor Rose Cotter.
Speram să-mi puteți răspundeți la niște întrebări despre
Am terminat cu întrebările. Am mărturisit.
Nu-mi pasă de acuzațiile care v-au fost aduse.
Vreau să știu ce ați trăit în zilele de dinaintea evenimentului.
Am o pacientă
o tânără.
Acum patru zile, un bărbat s-a sinucis în fața ei.
De atunci vede ceva.
Ceva ce se preface că e alți oameni.
Omul pe care l-a văzut sinucigându-se
susținea că vedea același lucru.
Ce dracu' vrei de la mine?
- Ce e? - Nu știu.
De ce toți cei care l-au văzut au murit, dar nu și dumneavoastră?
De ce? Vă rog! Domnule Talley, o puteți ajuta. Bine?
Vă rog!
Să plece polițistul!
- Nici nu te gândi! - Dacă pleacă, îți spun ce știu.
Joel, te rog!
Te aștept afară.
Am încercat să aflu tot ce se putea despre chestia asta.
Au mai fost alte lanțuri în trecut. A fost unul în Brazilia, acum câțiva ani.
Un bărbat a scăpat de lanț
ucigându-și vecinul și pasându-i blestemul soției lui.
Pacienta ta o să moară dacă nu ucide pe cineva.
Doar așa poți să scapi.
E singura soluție.
Trebuie să existe un martor la care să treacă,
fiindcă se răspândește prin traumă.
Asta îi dă putere. Trauma.
Pacienta ta trebuie să fie violentă. Spune-i să folosească o armă.
- Să fie un măcel - Nu pot să ucid un om!
Tu?
E la tine?
Nu! De ce ai venit aici? Nu mi-l dai înapoi!
- Pleacă! - Îmi pare rău.
Dispari din fața mea! Luați-o de aici!
Luați-o de aici!
Stai!
- Ce s-a întâmplat? - Nimic.
Ce a zis?
Nimic.
Nimic?
E nebun, Joel.
Doctor Madeline Northcott Psihoterapeut
Trevor - Te întorci? Unde ești? Trebuie să vorbim ești acasă?
Băga-mi-aș!
- Ce vrei? - Iartă-mă dacă te-ai simțit atacată ieri.
- A fost o abordare greșită. Iartă-mă! - Da.
- Ar trebui să pleci. - Rose!
Știi că sunt obligată să anunț autoritățile
dacă ești un pericol pentru tine sau alții.
Convinge-mă că nu ești periculoasă!
Trevor zicea că ai vorbit despre fantome.
N-am spus niciodată „fantome”.
Ființe malefice, paranormal.
I-am mărturisit că am vedenii, ți-am spus și ție asta.
Nu mai e cazul. Era de la stres și lipsa de somn.
Am avut încredere în el, a fost o greșeală.
Asta e tot. E în regulă acum?
Cum te simți azi?
Să mă gândesc
Logodnicul meu mă crede nebună.
Sora mea mi-a întors complet spatele.
Iar acum
fosta mea psihologă face o vizită neanunțată la domiciliu
ca să se asigure că nu sunt periculoasă.
În rest, mă simt foarte bine.
Nu răspunzi?
- Ce e? - Rose, sunt Madeline.
Te-am sunat pe mobil toată dimineața.
Sunt îngrijorată pentru cum am lăsat lucrurile ieri.
- Rose? Ești acolo? - Nu.
Alo?
- Nu. - Rose?
Nu!
Se apropie momentul, Rose.
Ce dracu' ești?
Te rog!
Nu!
Doamnă doctor Cotter,
nu erați în concediu?
Am venit să-mi iau ceva din birou.
Carl! Bună!
- Nu! - E în regulă.
- Doamne! Nu!
- Liniștește-te! - Nu!
Taci dracului!
- Liniștește-te, bine? - Rose!
Ce cauți aici?
Nu știu.
N-ai voie să vizitezi pacienți.
Băga-mi-aș! Rose!
Băga-mi-aș!
- Rose, ce faci aici? - Nimic.
Nu știu de ce
- Hai înăuntru, să discutăm! - Nu!
- E periculos. - N-ar trebui să fii singură acum.
Trebuie să fiu singură.
Trebuie să fiu singură!
Iartă-mă, trebuie să plec.
Rose, n-ar trebui să pleci nicăieri!
Liniștește-te, o să dau un telefon.
Rose, nu pleca! Așteaptă, te rog!
Nu pleca! Stai Rose, așteaptă!
Joel!
Ai fost dată în urmărire, cică ești periculoasă. Ce s-a întâmplat?
- Știu ce să fac. - Ce?
Ca să supraviețuiască, are nevoie ca victimele să-l dea mai departe.
Dacă nu e nimeni în preajmă, n-are la cine să treacă.
Dacă sunt singură, îl lipsesc de ce are nevoie.
N-are nicio logică. Vrei să eviți oamenii la nesfârșit?
N-o să fug întruna.
- Trebuie să-l înfrunt. - Rose, vin la tine. Spune-mi unde
ROSE ZECE ANI
Rose!
Scumpo
Ajută-mă, te rog!
Mămica a făcut o greșeală.
Ia telefonul!
Cheamă ajutoare!
Rose!
E în regulă, puiule! Vino încoace!
Îmi pare foarte rău.
N-am fost o mamă bună.
Dar vreau să fiu. Chiar mă străduiesc,
numai că uneori sunt copleșită.
E ceva groaznic în mine.
- Mă urăsc. - Încetează!
Ți-e rușine de mine?
- Nu. - Atunci de ce m-ai lăsat să mor?
- De ce nu m-ai salvat? - Nu e vina mea.
- Puteai să chemi ajutoare. - Încetează!
- Dar n-ai făcut-o. - Încetează!
- Ți-ai dorit să mor. - Fiindcă mă temeam de tine!
Aveam zece ani
și erai un monstru.
Știu că nu e drept. Aveai nevoie de ajutor.
Dar n-am putut s-o fac.
Și trebuie să port în mine vinovăția asta toată viața.
Dar trebuie să scap de ea.
Trebuie să scap de ea.
Chestia asta nu e reală.
Dar, Rose, mintea ta o face reală.
Ce ești?
De ce-mi faci asta?
Pentru că mintea ta e foarte ispititoare.
Nu poți scăpa de mintea ta, Rose.
E
E mintea mea.
Nici tu nu poți scăpa de ea.
Rose!
Sfinte Sisoe!
Te simți bine?
- Pot să intru un pic? - Da.
Unde ai fost?
Îmi pare rău.
Îmi pare rău că te-am implicat în porcăria mea.
Mare parte din viață
m-am temut să las oamenii să se apropie de mine,
pentru că mi-era frică
de ce ar putea vedea dacă m-ar cunoaște.
Așa că am ridicat ziduri, am ținut oamenii la distanță.
Și apoi
te-am cunoscut pe tine și am simțit zidurile prăbușindu-se.
Iar asta m-a speriat de moarte.
Așa că
Am fost egoistă și n-am fost corectă cu tine.
Îmi pare foarte rău.
Sunt egoistă iar cerându-ți asta, dar crezi că
aș putea să rămân aici și
să dorm?
Ai putea
să stai cu mine cât dorm?
Te rog!
Da, sigur că stau cu tine.
O să stau cu tine veșnic.
Nu!
Rose!
Nu!
Rose!
Deschide ușa!
Deschide!
Rose!
Rose
Nu!
- Nu! - Băga-mi-aș!
Rezistă! Vin!
Nu!
Rose!
Nu!
Rose!
Rose?
Subtitrarea: Robert Ciubotaru