Dacă ne-ai fi văzut în ziua aceea, ne-ai fi urât.
Un cuplu fericit și perfect.
Soț fermecător.
Soție iubitoare.
Fiecare își îndeplinește rolul.
Așa cum am făcut de când eram mică.
Îmi țineam gura.
Tată?
Făceam ce mi se spunea.
Eram ce aveau nevoie ceilalți să fiu.
Desigur, niciodată nu eram eu însămi, nu eram așa de proastă.
Apoi l-am cunoscut pe Will.
El a văzut că mă prefac.
Și, când am fost în siguranță, nu m-am mai prefăcut.
În sfârșit, puteam să fie eu însămi.
Asta a fost greșeala mea.
Am uitat ce m-a învățat mama mea
și ce a învățat-o pe ea mama ei, și mama mamei ei.
Un cor grecesc de femei care-mi spuneau
că-s mereu în pericol.
BAZAT PE CARTEA WILDERNESS DE B.E. JONES
SĂLBĂTICIE
CU NOUĂ LUNI MAI DEVREME
Ce zici?
Mi se pare că în orice clipă
poate veni cineva să-mi spună că e o greșeală
și că asta nu e viața mea.
- Și să închid ușa când plec. - Ești o prostuță.
Ai tot dreptul să fii aici.
Uite-l!
- Sol. Femeia de acolo. Bine ai venit! - Mulțumesc.
Ben, nu știam că ești aici.
V-ați întors în oraș. Mulțumesc.
Bună!
- Pentru ce-a fost asta? - Sunt mândră de tine, prostuțule.
- Voiam să spun același lucru. - Că ești mândru de tine?
Haide!
- Hai să bem ceva. - Da, te rog.
Poftim.
Mulțumesc. Noroc!
Elliot Sizemore.
- Cine e? - Cel care a făcut sculpturile
pe care le-am văzut la Whitney.
Perechea e completată de Bonnie.
Se ocupă de PR la hotel. E din vechiul regim.
Îi place să bea.
Bonnie.
Te-ai înțolit bine.
Ăsta e un compliment englezesc?
Elly, el e Will, noul nostru manager de evenimente.
Îmi pare bine.
Ea e soția mea, Olivia.
Da. Spune-mi Liv, dacă vrei.
Sigur, doar e numele tău, dragă.
Îmi pare bine, Liv. Sper că vă adaptați bine.
Mulțumesc. Da.
Compania ne-a închiriat un apartament incredibil.
William, te rog, nu-ți mai irosi
farmecul dubios cu mine și soțul meu.
Încăperea e plină de potențiali clienți.
Dacă ai nevoie de întăriri, Cara e pe aici.
- Bine? - Da. Du-te. Voi fi bine.
Cu ce te ocupi, Liv?
Sunt jurnalistă.
Adică eram. Acasă. Dar...
- Din cauza vizei lui Will, sunt... - Varză.
Trăiască America.
Tu ești o femeie mai bună decât mine.
Dacă ar trebui să aleg între soțul meu și slujba mea,
n-ar încăpea discuție.
Eu cred că e un lucru bun.
În sfârșit pot să-mi petrec timpul
făcând ceea ce am amânat. Pot să-mi scriu romanul, să învăț să gătesc.
Fă-ți o favoare, nu te lega de aragaz,
că o să te adâncești până la genunchi în aluat de plăcintă,
iar soțul tău se va adânci în altă femeie.
- Bonnie. - Eu doar...
Încerc s-o ajut pe copilă.
Nu se simte jignită. Nu te simți jignită, nu, Liv/Olivia?
Bine că nu știu să gătesc, iar Will nu știe să flirteze.
Ar trebui să fie bine.
Eu le distrag atenția. Bine?
O să trimit prin e-mail factura și confirmarea.
- Bine, acum Bonnie e... - Sol. Marissa.
William, Olivia.
- Mă bucur să vă văd. - Și eu.
Păreți agitați.
Bonnie s-a enervat fiindcă două mașini au anulat.
Și acum vrea să le scot din burtă?
I-am zis: „Sigur, că doar nu suntem
„chiar în centru.”
Sol, o să te descurci, nu-i așa?
Facem tot ce putem.
Bine.
Ne vedem mai târziu.
O seară plăcută!
Ai putea fi dat afară.
Nu-ți face griji.
ROMAN FĂRĂ TITLU DE OLIVIA TAYLOR Un străin. Asta este el
WILL AL MEU
AM LUAT UN AVION MAI DEVREME
Fir-ar să fie!
Olive, poți să mă vezi? Pentru că eu nu te văd.
Te văd. Ai puțină răbdare.
Aici erai.
Ești foarte roșie
în obraji.
Mulțumesc, mamă. Gătesc.
Sos de merișoare.
Eu știu că se vinde în borcane.
Am vrut să fie bun. E primul nostru Crăciun la New York.
Will coace castane, nu-i așa?
Știi că e într-o călătorie de afaceri.
Te duci mâine la Val?
Mamă, nu poți fi singură de Crăciun.
De ce nu? E o zi ca oricare alta, doar programul TV e ceva mai bun.
Nu vreau să fii singură.
Ai avut tu grijă de asta, nu?
La anul te aducem aici.
O să stai la noi.
L-ai văzut pe taică-tu la soare, în Australia?
Ea poartă bikini, după toți copiii ăia.
Dacă ar fi ceva de capul lui,
i-ar spune ceva, în loc s-o lase să se facă de râs.
Mamă, nu mă interesează.
Crezi că pe mine da?
Nu scap de circul ăsta, fiindcă pune pozele pe Facebook.
Ce-ar fi să nu te mai uiți?
Cum ai făcut tu, nu? Ochii care nu se văd se uită.
Sigur ești prea ocupată să vorbești cu bătrâna ta mamă.
Crăciun fericit și toate alea!
Ți-a fost dor de mine.
Ba nu.
Nici măcar un pic?
Nici măcar...
Ai decorat de parcă-i un magazin de jucării.
Pentru mine.
- Pentru tine? - Da.
Știi că îmi plac sărbătorile.
Mă fac mereu să mă gândesc la...
Tăceri apăsătoare și biserici înghețate.
Mi-a fost dor de tine.
Trebuie să mă spăl mai întâi.
- Îmi place murdăria. - Există murdărie
și există opt ore într-o sală de conferințe,
în care am transpirat încercând să par că știu ce fac.
Chiar știi ce faci.
Termin repede, promit.
Ți-a scris Sol.
Sper că nu te cheamă la lucru diseară.
Sau, mai rău, mâine.
Poți refuza, nu?
Nu-s pregătită să petrec ziua de Crăciun fără tine.
Nu te aud. Ies imediat.
Mă gândesc doar la tine înăuntrul meu.
Chiar ți-a fost dor de mine.
Ți-a scris Sol.
Mi-ai citit mesajele?
Sol se exprimă cam familiar, dar ce știu eu?
„Mă gândesc doar la tine înăuntrul meu.”
Liv.
Liv, pot să-ți explic.
Liv. Bine, era...
Era o fată la... O femeie la conferință, care...
flirta ca să obțină o reacție.
Asta e tot.
Nu a fost nimic.
Nu ar trebui să-ți spun asta.
Când ai devenit persoana care-mi umblă în telefon?
- Serios, insiști cu asta? - Nu e frumos.
Ar trebui să avem încredere unul în celălalt.
Da.
Bine, hai să resetăm seara.
Știu că putem. Bine? Uite.
Vezi? L-am șters.
A dispărut.
Cum o cheamă?
Nu contează, dar bine.
Emily.
Emily?
De ce e în telefonul tău cu numele Sol?
Dacă sunt doar mesaje inofensive, atunci, de ce o ai cu un nume diferit?
Eu...
Nu știu ce e mai rău, că ți-o tragi cu altă femeie
sau că mă crezi proastă cu explicația asta.
Liv, pot...
Nu te apropia de mine!
Liv.
Există o parte amuzantă pe undeva.
Eu stau închisă între patru pereți,
nu pot lucra, mă ocup de casă ca o relicvă din anii '50,
iar tu ești cu scula într-o versiune mai bună a mea.
Liv, nu există o versiune mai bună a ta.
Mi-ai promis...
Mi-ai promis că nu vei fi ca tatăl meu.
Nu sunt.
Nu sunt ca el.
A fost doar...
La naiba! A fost...
A fost o singură noapte tâmpită
și aș dori să nu se fi întâmplat.
Bine?
Mulțumesc
că ai fost sincer.
Acum, pleacă!
Poftim?
- Liv, e ajunul Crăciunului. - Cară-te naibii!
Cară-te!
Așa e, New York. Chiar dacă nu ninge
nu înseamnă că nu putem petrece un Crăciun fericit.
Luați-i pe cei dragi, mai puneți un butuc pe foc
și rămâneți aici, cu noi.
Postul vostru de radio pentru sărbători.
Bucurați-vă de muzică!
Nenorocit infidel!
Da.
Care e frica ta cea mai mare?
Femeile albe heterosexuale.
Bine.
Să ajung iar în locurile din care m-am chinuit să ies.
A ta?
Să devin ca mama.
Nu știam că era o opțiune.
S-ar putea să-mi schimb răspunsul.
A trăit fără tata mai mult decât a trăit cu el.
Dar în fiecare clipă din zi se gândește la el.
Ce poartă, dacă ține regim sau e bolnav,
sau: „Femeia aia nu-l hrănește destul.”
Se gândește și când o să iasă el la pensie, deși...
Nu mai are nicio legătură cu ea.
Să fii blocată...
privind cum altă femeie trăiește viața care era a ta.
Mai bine mor.
Nu vreau să vorbesc urât de mama ta, dar astea sunt alegerile ei.
Deciziile ei. Faptul că asta te sperie atât de mult
înseamnă că deja o eviți pe jumătate.
Scuze, nu ai cerut așa ceva.
Nu fi așa de britanică
și nu-ți cere scuze de trei ori într-o propoziție.
Scuze.
Îți mulțumesc că mă suporți.
Ar trebui să...
Păstreaz-o. Cu o condiție.
Nu-ți plânge de milă.
Mi-e greu să știu care e clipa în care m-am îndrăgostit de Liv.
Prima dată am văzut-o
într-un club de noapte oribil,
plin de nenorociți, eu fiind unul dintre ei.
Și iat-o pe ea, care nu era ca noi.
Ai auzit, scumpo?
Nu erai o nenorocită.
Ce mai compliment...
Apoi e momentul în care am realizat că-i place muzica garage din anii '90,
într-un mod neironic.
Dar am știut că sunt îndrăgostit
după o petrecere foarte deșucheată acasă la noi.
M-am trezit
și habar nu aveam unde sunt, iar Liv
nu numai că-i dăduse afară pe bețivani,
dar îmi și adusese un Big Mac și un McFlurry.
Mă miră că știți ce e McDonald's.
Iar acum două săptămâni, în mijlocul haosului
organizării nunții,
când i-am zis lui Liv că trebuie să ne mutăm la New York,
să-i lăsăm pe toți pentru munca mea,
a făcut ceea ce face mereu,
și anume m-a sprijinit.
Liv.
Liv, eu sunt.
Liv, poți să-mi deschizi?
Prefer să nu fac asta prin ușă.
O să mă audă vecinii.
O să audă că ești un rahat mincinos? Bine.
Merit asta.
Dacă e altă scrisoare de scuze, păstreaz-o.
Nu că n-aș fi apreciat scuza inedită:
„Eram beat și ea s-a dat la mine.”
Deschide-l, te rog!
EXCURSIA AMERICANĂ SUPREMĂ
- Ce e asta? Mită? - Mită?
Doamne, Livvy, zău așa! Nu am...
Nu am devenit o persoană complet diferită peste noapte.
Ba da. Asta-i problema.
Așa călătorie faci o dată în viață.
E cea pe care ți-ai dorit-o întotdeauna.
Arizona, rafting, Vegas. Tot tacâmul.
Călătoria care ar fi trebuit să fie luna noastră de miere,
dacă nu m-aș fi concentrat la muncă, să le dovedesc părinților
că am făcut bine să venim aici.
Meritai ceva mai bun.
Meriți.
Nu aș vrea să fiu nicăieri altundeva cu altcineva.
În afară de ea.
Nu, Livvy.
Tu.
Mereu ai fost tu.
Liv, uită-te la mine, te rog.
Livvy, te rog.
A fost o greșeală stupidă.
Care aș dori...
să nu se fi întâmplat niciodată și care nu se va mai întâmpla niciodată.
Nu merită să ne distrugem căsnicia pentru asta.
Pentru că...
Pentru că tu ești perechea mea.
Liv.
Ăsta e un „da”?
O să vii?
Da.
Ești foarte tăcută.
Mi-e foame.
Locul ăsta...
Ar fi un clișeu dacă n-aș sta în fața lui.
De fapt...
- Nu. - Haide.
Îmi plăcea mai mult când criticai Instagramul.
Gândește-te ce invidioși vor fi colegii tăi.
Cum te etichetez?
Hashtag...
„Excursia vieții mele.”
Mai avem două ore și 40 și suntem acolo.
Unde „acolo”?
Nu vrei să fie o surpriză?
Câtă vreme nu e vorba de înălțimi, îmi convine.
Cred că ești singura care mai preferă hărțile de hârtie.
Ba nu.
Mama mea.
Da, ea a fost mereu foarte romantică.
Nu e un cuvânt pe care l-aș asocia cu mama ta.
De fapt, o iubesc, dar este...
E foarte dură.
Nevoia de a împrăștia petale de trandafir dispare
după ce afli că soțul tău te înșală de ani de zile.
Îmi pare rău. Nu am vrut să...
A trecut.
CU TREI SĂPTĂMÂNI MAI DEVREME
EXCURSIE DE O ZI LA MARELE CANION RAFTING
PAROLĂ INCORECTĂ. ÎNCERCAȚI DIN NOU.
PAROLĂ INCORECTĂ. BLOCARE AUTOMATĂ DUPĂ ÎNCĂ O ÎNCERCARE EȘUATĂ.
SALVAMAR
CERTIFICAT DE SALVAMAR
ASOCIAȚIA NAȚIONALĂ CALIFICARE DE SALVAMAR
C. PARKER WILLIAM, MI-AI SALVAT VIAȚA!
MERSI DE SFATUL DESPRE B. ÎȚI RĂMÂN DATOARE, SPUNE TU CUM :)
SUBIECT: UMĂRUL ÎMI PARE RĂU CĂ AI...
ÎMI PARE RĂU CĂ AI PROBLEME. AȘ VREA SĂ POȚI VENI LA MINE.
TE-AȘ ÎMBRĂȚIȘA, TE-AȘ SĂRUTA, ȚI-AȘ TRAGE-O MAI BINE
WILL, O AMINTIRE DE ASEARĂ...
Îmi dau drumul!
La naiba.
O s-o părăsești?
Da.
Ne trebuie o vază mai mare.
Brody? Din Fălci?
Ți-am luat
toate preferatele tale,
chiar și chestiile alea de pui ciudate și lipicioase care-ți plac.
Și...
Ăsta.
Un colier cu infinitul.
La naiba. Nu-ți place, nu-i așa?
E prea mult.
Nu, nu există așa ceva.
Lasă-mă să ți-l pun.
Este perfect.
Hai să mâncăm înainte să se răcească.
Sau am întrerupt ceva?
Poate să aștepte.
Toată treaba cu iertarea, să fiu persoana mai matură,
să ignor faptul că urma să mă lase oricând avea chef...
Mi-a cam stat în gât.
Nu, mai exista un mod, foarte curat.
Un mod care m-ar fi eliberat de o viață în care să-l văd cum continuă fără mine.
Ce parte din „câtă vreme nu e vorba de înălțimi” nu ai înțeles?
Nu poți să nu faci ceva doar pentru că ți-e frică.
Da, văd foarte bine de aici.
Avem încredere unul în altul, nu?
Da, sigur.
Ați putea să mă ajutați?
Ați pățit ceva?
Era mai bine dacă nu trebuia să alerg
pe căldura asta, încercând să opresc camionagiii.
Toți se făceau că nu mă văd, nici pe mine, nici rabla stricată.
- Dacă aș fi mai tânără cu 20 de ani... - Poftim.
De când sunteți acolo?
Trebuie să recunosc,
era locul perfect pentru un accident.
Vacanța de vis întreruptă.
Sicriul dus cu avionul.
Văduva îndurerată.
Mai lipsea doar modul.
O piatră care i-a zdrobit țeasta.
Rapid, dar murdar.
Un memento despre locul nostru în lanțul trofic.
Nu la fel de rapid, dar... tot murdar.
O lipsă momentană a concentrației pe autostrada întinsă și nesfârșită.
- Sigur, rapid... - La naiba!
...dar probabil pentru amândoi,
așa că tot ar fi o problemă.
Nu.
Trebuia să fie ceva absolut banal,
care, în viața reală, nu ar însemna nimic.
Dar, în sălbăticie, ar fi diferența dintre a supraviețui...
Sau nu.
Te bucuri?
Poftim.
Mulțumesc.
Să ne ducem spre râu.
Fiecare să-și știe poziția, bine?
Sunteți gata cu toții de rafting?
Să ne urcăm în barcă din spate în față.
Puteți porni.
Ești entuziasmat?
- Ai mai făcut rafting? - Da.
- Minunat. Arată bine. - Da.
- Du-te. - Mulțumesc.
- Stați s-o împing un pic.
Sunt toți înăuntru?
- Sunteți gata? - Da.
- Sunteți toți gata? - Da!
Bine.
Vâsliți înapoi, vă rog.
Și acum vâsliți înainte.
Da.
Și am pornit!
Puțin mai tare.
Puțin mai tare, mai ales partea stângă.
Așa, amice.
Uitați-vă ce priveliște...
Continuați să vâsliți!
Frumos și cu putere. La stânga...
Puțin mai tare.
O să ne stropească tare.
Țineți-vă bine.
Liv.
Liv... Ajutor!
Liv.
- Pentru supraviețuire! - A fost foarte dramatic.
Ce e?
Nimic, e frumos.
Frumos și normal, asta-i tot.
Frumos și normal îmi convine.
Deși decorul de aici e ca în Împăratul muștelor. Da.
Ai prefera să fii împăiat sau mâncat?
Împăiat, desigur.
Îmi place ideea capului meu pe perete, pentru eternitate.
Fiindcă ești narcisist.
Promite-mi că n-o să mă urăști.
Când aveam șapte ani, am ținut o vrabie moartă în congelator
și s-ar putea să fi visat s-o împăiez.
La șapte ani?
Nu e ca în Trebuie să vorbim despre Kevin?
Să știi că îmi făceam griji pentru bietul Henry.
Am petrecut mult timp în pivniță, vorbind cu el.
În cele din urmă i-am spus mamei
și apoi am început să inventăm povești
complicate și ciudate despre viața lui.
Asta e de declarat la psiholog.
- Du-te naibii! - Și pe urmă?
L-ați împăiat?
Am fost expediat la internat
înainte s-o pot face.
Am uitat complet de el, fiindcă eram foarte supărat.
Până când, într-o zi, am primit un pachet.
Am crezut că e de la mama. Că e...
Cu șosete sau cu ciocolată, sau...
Poate doar un bilet în care să-mi explice cu ce am greșit.
De ce am fost gonit fără avertizare.
Dar era Henry,
care se dezghețase,
împreună cu un psalm pe care-l găsise tata.
Ce spunea?
„Nu te prosti cu înmormântarea unei creaturi.”
Ceva de genul ăsta.
Oribil.
Așa e tata.
După cum zicea el: „Așa e viața, plină de pumni în bot.”
Mă rog.
Încerci să mă îmbeți?
Și dacă da?
M-ai întrebat care e povestea mea.
Nu am zis că o să fie logică,
fiindcă dragostea e singurul lucru fără așa ceva.
Așa că îți dau asta,
un final fericit.
Așa vedem că iertarea e posibilă.
Poți crede că lumea e gata pentru tine, cea reală.
Dragostea adevărată chiar învinge.
Scap eu de ei.
Da.
Cobor imediat.
Scuze, e de la muncă.
Nu știu ce criză.
Dă-mi cinci minute, bine?
La naiba!
Nu poți suna în cameră. Ar fi putut răspunde ea.
Nu, nu înseamnă asta. Sigur că mi-e dor de tine.
E de la sine înțeles.
Nu, nu te-am ignorat, Cara. Doar că...
Am fost cu ea tot timpul. Nu, n-am fost singur nicio clipă.
Dar asta nu înseamnă că nu mă gândesc la tine
și că n-aș dori să fii aici.
Scuze.
- E totul în regulă? - Da, doar că...
Bonnie a intrat în panică degeaba.
Nu e genul ei.
Crede-mă, e foarte capabilă.
Unde rămăseserăm?
Serios. Ești prea credul.
De parcă cineva ar vrea să audă că totul s-a sfârșit cu bine.
Suntem voyeuri. Vrem sânge și fete moarte pe lespezi
și să ne uităm în mintea psihopatului care a făcut asta.
În cazul ăsta, psihopata sunt eu.
Subtitrarea: Anca Irina Dumitru
Redactor: Robert Ciubotaru