BASERAD PÅ EN SANN HISTORIA
HITTEGODS
-Ursäkta... -Nej, alla får vänta på sin tur.
-Min plånbok är borta. -Ni med!
-Min fru ligger i... -Slösa inte med min tid!
FÖRFALSKAREN
BASERAD PÅ CIOMA SCHÖNHAUS MEMOAR MED SAMMA NAMN
-Cioma! -Kom in.
-Har din familj redan åkt? -Ja, för fem dagar sedan.
Mina föräldrar skickades också österut.
-Kan jag bo med dig ett tag? -Stanna så länge du vill.
-Kaffe? -Ja tack.
Hur får du ransoneringskuponger?
Jag får inga. Damerna på marknaden ger mig mat för att jag syr om deras klänningar.
Jag kan skaffa lite kaffebönor, så vi kan göra riktigt kaffe.
Cioma!
-Har inte du studerat grafisk formgivning? -Det var inte så länge.
Någon letar efter en grafisk formgivare. Är du stadig på handen?
Ja.
Gick ni i teckningsskola innan de fick er att tillverka vapen?
-Hur länge? -Två år.
-Sedan ville jag gå på konstskola. -Varför då?
-För att studera konst. -Arkitektur hade varit mer lönsamt.
Man kan inte välja vad man brinner för.
Vad man brinner för?
-Ensambarn, eller hur? -Ja.
Jag studerade juridik, var i armén under kriget och fick flertalet utmärkelser.
KAPTEN
Sedan blev jag befordrad.
Jag var en riktig officer, som tjänade Tyskland och tysk lag.
ÖVERBYRÅDIREKTÖR
Tror ni på Gud, unge man?
Jag ber ibland.
För ensambarnet, eller för andra också?
För andra också, men oftast...
Oftast önskar jag mig sånt jag inte kan få.
Ni vill bara tro när ni själv kan dra nytta av det.
-Det är för lätt. -Ja, antagligen.
Bra.
Det här är ett ID-kort. Byt ut fotot och fyll i stämpeln som saknas.
Skickliga förfalskningar är små konstverk.
Kan ni göra det? Det är en enkel förfrågan.
Jag tror det.
Om det en morgon är Gestapo, och inte mjölkbudet, som ringer på er dörr
för att genomsöka er lägenhet,
uppmanar jag er att hänga er.
Uppfattat.
ID-korten samlas i min församlings kollektlåda
i Bekännelsekyrkan.
På svarta marknaden är dessa ID-kort värda tusentals riksmarker.
Men vi gör det endast av anständighet.
Ingen tjänar på det.
Självfallet.
-Bor ni ensam? -Ja.
Behåll det så. Lås dörren när ni arbetar med ID-kortet.
Lägg undan slipsen.
Det här är för ert arbete.
Lägg undan det. Min fru kan komma in när som helst.
Tack så mycket.
Vet du vad det här är, Cioma? En halv kyckling, från kvinnorna på marknaden.
Kan jag ta den? Jag lägger din väska under min säng.
Fru Peters där nere håller alltid på att snoka runt.
Jackan också?
Nu ska vi inte överdriva.
-Hur gammal är fru Peters? -Under 30.
-Gift? -Änka.
-Var försiktig när du talar med henne. -Jag låter alltid kvinnorna tala.
"Kvinnorna"!
Cioma, har du lite vitt vin
-till kycklingen? -Tyvärr inte.
Vad gör du?
Jag fick bort fotot, men jag behöver en öljettpress.
-En öljett har redan gått sönder. -Förfalskar du ett ID?
Jag försöker.
Tror du jag kan fråga fru Peters om lite vin?
-Jag tror inte hon kommer ge dig något. -Det tror jag.
Heil Hitler. Kriminalpolizei.
Jag ska utmäta er mors tillgångar.
Har ni en toalett?
Jadå, här borta.
Tack.
Stanna där. Jag vill inte att ni gömmer något.
Så.
Låt oss sätta igång.
Vem sover var?
Det där är mitt rum, och mina föräldrars rum...
är här borta.
Min mormors rum också.
Klockan är inte på listan.
Får jag behålla fotografiet?
Ta ut det.
Om någon av de sakerna försvinner måste jag rapportera det.
-Vi kan inte vara överseende. -Såklart.
-Lampknappen? -Där.
Håll den här.
Så...
-Det var allt för idag. -Jag hämtar er rock.
-Heil Hitler. -Heil Hitler.
Kan du inte åtminstone låsa dörren?
Eller ska jag göra det åt dig?
-Nej, det borde vi inte. -Vem gör förfalskningar med dörren olåst?
Jag, Det.
Folk borde kanske göra förfalskningar i parken.
Mitt bland folk, mitt på ljusa dagen.
Det?
Ja?
Kan du komma hit ett tag?
-Vad tycker du? -Cioma, jag tycker inte om det.
Men vad tycker du om det här?
Tja, stämpeln är mörkare och suddig i kanterna.
Du har rätt.
Tack.
Ja, det är ganska bra.
Skulle kvinnorna på marknaden köpa det här?
-Du äger det inte längre. -Tekniskt sett äger ingen det.
Jag ska lämna det färdiga ID-kortet.
Cioma, jag hade bett dem hämta upp det.
Jag byter bara kläder.
-Gillar ni det? -Ja, verkligen.
Jag har två dagar kvar, sedan måste jag återvända till fronten.
Jag trodde du var en sådan som anses olämplig.
-Olämplig? -Olämplig för krig.
Många unga män anses vara olämpliga för krig.
-Hur tror de att vi ska vinna kriget? -Du har rätt.
Det tänker jag med.
BARBERARE OCH FRISÖRSALONG
-Heil Hitler. Middag för två? -Heil Hitler. Jag är tyvärr ensam.
Om jag ändå inte vore.
-På väg tillbaka till fronten? -Ja.
Allt nonsens med "olämplig för krig" kommer bli vårt fall.
Ja, verkligen.
Har ni en fru som väntar på er?
Nej, tyvärr inte.
Tack. Jag är bara 21, men har redan tjänstgjort i tre år.
Vet ni vad? Ät vad ni vill. Jag betalar.
-Det är väldigt vänligt av er, men... -Jag insisterar, unge man.
Ni trotsar krigets fasor.
Beställ, och var inte blygsam. Ta precis vad ni vill.
Ni är en hjälte. Glöm inte det.
-Jag är en av många. -Nej!
Ni är en hjälte!
Vad är det där för dum frisyr?
Det är mimikry.
Vissa djur antar rovdjursdrag för att avskräcka fiender.
Etymologiskt härstammar ordet från forngrekiskans mímos.
-Läste ni antik grekiska i skolan? -Nej, som tur är.
Har ni det förfalskade ID-kortet med er?
Visa mig.
Så det här är ert verk.
En av öljetterna är skadad.
Och stämpelns cirkel matchar inte helt.
Ni sa att bra förfalskningar var små konstverk.
Det här är långt ifrån ett konstverk. Hur lång tid tog det?
-Mer än en timme, med ett avbrott. -Ett avbrott?
Ja.
Har ni själv ett förfalskat ID?
Mer eller mindre.
Jag har ett post-ID.
Post-ID?
Jag trodde de var till för teaterbiljetter,
för biblioteket eller för att hämta ut paket.
Visa mig ert post-ID.
Varför så smutsigt?
Jag vet att det är dåligt, men vår hyresvärdinna tvättar allt hon ser.
Åh! Det står "Schönhausen".
-Släkt med familjen Bismarck? -Nej.
Men han var en vän till familjen.
Lämna omedelbart mitt hus.
Seså.
Jag råder er starkt att gå.
Ni får bara ta spårvagnen till jobbet. Jag förmodar att ni vet det.
Alla talar om Kaufmann.
Han är inte så försiktig av sig.
Det är bra att du har slutat.
Ibland överskattar jag mig själv.
-Som en god vän borde du inte hålla med. -Det skulle bara en dålig vän göra.
Cioma?
Några av kvinnorna från marknaden kommer imorgon, trots allt.
Jag hoppas det inte är för många.
Hur många kommer?
Jag sa åt dem att komma i små grupper,
men ingen ville vara i den andra eller tredje gruppen.
Kan de vara väldigt, väldigt tysta?
Väldigt, väldigt tysta?
Generellt... nej.
Schönhaus! Er cigarett får hela huset att stinka!
Var snäll och hjälp mig.
Häng upp den här.
LJUS LOCKAR BOMBER
Inga ljus i trapphuset när det är mörkt!
Varför bryter folk mot den regeln? Ljuset var tänt häromdagen!
Varför besvärar jag mig med att tejpa för lysknapparna och hänga upp skyltar?
Jag vet mycket väl att ni inte täcker för fönsterna i ert bakre rum heller!
Ni har bara ett rum kvar, Schönhaus.
Resten är inte ert längre. Jag hoppas ni är medveten om det.
Ni får inte ha besökare längre. Förstår ni det också?
Självfallet.
Bra.
Heil Hitler.
-Herr Schönhaus? -Ja.
-Kom! -Trevligt att ni kunde komma.
Varsågod.
Var tysta i trappan. Vi har känsliga grannar.
Vi ska vara tysta som möss!
Ja, kom in.
Till vänster. Tack så mycket!
Vi hoppas ni får det trevligt.
Se bara till att vara tysta och snälla.
Stäng dörren om vi ska klä av oss.
Hur många meter är det kvar på det här?
-Minst tio. -Jag tar det.
Det blårutiga tyget är mitt! Allt.
Va? Allt?
-Det var ju det jag sa. -Då tar jag det här. Allt.
Kom igen då.
Det är din sista chans. Kom igen!
-Kan jag få lite till? -Ja, självklart.
-Jag måste kissa. -Nej!
...och helt plötsligt är det normalt, eller hur?
God dag, allihopa. Jag hoppas jag inte stör.
Men inget ni ser här tillhör honom längre.
Ta av den där broschen. Och klä på er, där borta!
Var är er kollega?
Er mor har redan gett listan till den judiska församlingen
och överfört sina ägodelar. Ni var där!
-Jag var där. -Det ni gör nu...
Ni skulle kunna bli skjuten för det här! Det vet ni!
Ni behöver inte ducka, där borta! Se på mig! Ni också! Ni också!
Alla stannar här
och lägg tillbaka allt precis som det var.
Ingen tar med sig någonting.
Och håll tyst.
Ni ska vara tysta som möss, uppfattat?
Och ni kommer med mig!
Gör lite nytta.
De höll på med spisen. Rökförgiftning.
De judiska begravningsbyråerna hänger inte med.
Lägg dem i din källare tills de kommer.
Familjen Birnbaum hade ingen.
Nå?
Bit ihop bara.
God kväll. Får jag komma in?
Jag inser att det var obehagligt, men ni förstår nog varför jag bad er.
Det är inte mer än rätt att ni städar bort er egen sort.
Min man var blockleiter.
Ni kan inte bjuda hem damer från marknaden.
Massa kvinnor som pladdrar i trapphuset
och som sedan går ut och berättar för alla om sin shoppingrunda!
Vad i hela friden tänkte ni på?
Alla skulle ha fått reda på det!
Hur skulle det se ut för vårt hus?
Min systers hus bombades
så nu sover hon rätt på köksgolvet med sina barn.
Sängarna där bak...
är det ingen som har användning för längre.
Eller?
Allt kan säljas.
Ni två kan vänta i min lägenhet. Ni skulle bara göra köparna nervösa.
Många blir rika på tillhörigheterna till de som deporterats österut.
Och partiets storpampar får det mesta.
Jag säljer allt åt er.
Sedan vill jag att ni försvinner. Förstått?
Jag vet att er dispens snart löper ut. Och ni har inte ens en, eller hur?
Så fort jag sålt era saker vill jag att ni försvinner, förstått?
-Kan ni tala? -Förstått.
Bra. Då önskar jag herrarna en god kväll.
Schönhaus, om ni är sen igen kan ni glömma er dispens.
-Jag tar er till Levetzowstrasse själv. -Uppfattat.
Bespara mig sån skit. Tillbaka till arbetet!
-Ska vi låna uniformer? -Uniformer?
-Jag jobbade där i två år. -Och?
En sjöofficer
ger oss sin slitna uniform.
Men den stackars saten beordras tillbaka.
Så han får en ny uniform.
Vi lagar hans gamla, och så hänger den bara där
och väntar på sin nya ägare.
Vet du vad, Det? Flottan är mer än bara det militära.
-Det är familj och frihet. -Jaså?
Ja.
Flottan är mer än bara det militära.
-Det är familj och frihet. -Att bry sig om varandra?
Ja tack.
Man väljer inte flottan.
Flottan...
väljer dig.
Överdriv inte.
Man väljer inte flottan, flottan väljer dig.
Skulle en av er vilja dansa?
Ja, jag.
Får jag lov?
Flottan är mer än bara det militära. Det är familj och frihet.
Man väljer inte flottan.
Flottan väljer dig.
Är det så?
Får jag lov?
Självklart.
Kamrat, den här unga kvinnan vill visa mig foton från sin vistelse i Italien.
-Det är dags att ni beger er hemåt. -Jag är på väg.
Herr Schönhausen?
Ni tappade er plånbok.
Tack så mycket!
Har ni stått ute i regnet med ert ID-kort?
Hushållerskan tvättade det.
-En flottist med hushållerska? -Vad sägs om en belöning?
Ransoneringskuponger?
Jag har kvar några från min senaste semester.
-Har ni semester? -Ibland.
Det är inte sant.
Jag tänder lyset så fort vi stängt dörren.
Min fästman är vid fronten.
Har ni med kupongerna?
-Allihop? -Det är belöningen.
Då får jag följa efter er och hoppas att ni tappar fler saker.
Ni behöver inte vänta länge. Jag tappar alltid saker.
-Är det sant? -Ja.
Blunda.
Nej! Nej, nej, nej!
-Vadå? -Jag skulle varit hos Genschow vid sju.
-Säg att du är sjuk. -Jag kan inte.
Man får bara vara sen två gånger per år, och det har jag varit.
Han kommer ge mig sparken. Då förlorar jag min dispens.
Hör upp, din flottist med hushållerska
som egentligen är fabriksarbetare.
Om jag hjälper er vill jag att ni delar era ransoneringskuponger med mig.
Allihop.
Okej.
Vad heter du egentligen?
Cioma Schönhaus.
-Sluta tänk. -Sluta tänk?
Ja. Jag hör din hånfulla ton.
Om du jobbar hos Genschow kommer du behöva en stjärna.
Har du en stjärna?
Du kan få den här från min gamla jacka.
Du måste tappa den här någonstans.
När man har en infekterad blindtarm gör det inte ont
förrän man släpper trycket. Så... nu.
-När började den här smärtan? -Jag vet inte, men det är illa.
Ni smyger till er arbetsbänk en och en halv timme för sent,
-och tror inte att jag ska märka? -Jag är ledsen.
Jag slår vad om att ni drack för mycket igår, men gå gärna till företagets doktor.
-Gärna. -Seså.
Skynda på.
Ja.
Kan ni sitta upp?
Så. Iväg till sjukhuset med dig.
-Jag tror inte det är så illa. -Vi har inte en sekund att förlora.
-Vart ska ni? -Han skrek när jag släppte trycket.
Det är blindtarmen. Jag måste ta honom till sjukhuset.
Kom med mig.
Nej, vi måste iväg nu. Vi har inte en sekund att förlora.
-En minut bara. -Sätt dig ner.
Ni tar inte med er judesvinet någonstans!
-Det handlar om liv eller död! -Juden får ta bussen.
-Alla är vi lika inför Gud. -Alla är vi lika inför Gud?
-Vem säger det? -Bibeln.
Fan ta bibeln! Juden får ta bussen.
Jag är hemskt ledsen.
Så det betyder att du fått sparken?
Ja.
-Men om de hade tagit dig till sjukhuset? -Det gjorde de inte.
Du kan inte bo här.
Min fästman är vid fronten. Han tror att jag ska gifta mig med honom.
Kanske kommer jag det.
Om han kommer hem i ett stycke.
Men om jag ska kunna äta måste jag fortsätta att dejta.
Du måste gå.
Jag har ingenstans att vara.
Det har jag.
Hade du en trevlig kväll?
Varför är du inte hos Genschow?
Jag försov mig och var för bra på att simulera en sprucken blindtarm.
Så vad händer nu?
Om du inte jobbar kommer du förlora dina kuponger och din dispens!
Ja, antagligen.
Cioma, du vet vad som står på spel.
Förstår du inte?
Jag går till kvinnorna på marknaden och ser om jag kan få mat.
TYSKA RIKET ID-KORT
Jag säger så här. Det är inte helt värdelöst.
Walter Heymann var här. Han sa att ni var på sjukhus.
-Att ni låg för döden, -Jag ljög för bra. Jag försov mig bara.
Här är fyra ID-kort. Fotona har bytts ut.
Jag ska skaffa er ett rum. Ni kan inte bo i er lägenhet länge till.
Och Genschow hade avskedat dig oavsett. Skadade veteraner kommer få de jobben nu.
Det här är också till er.
Träffa ingen. Och börja jobba omedelbart.
Vet du vad, kupongerna är en gåva.
Vad står på?
Fru Peters är där uppe och säljer våra saker.
Det här är ert, herr Schönhaus.
-Betalade de i förväg? -Ja. De markerade föremålen kommer hämtas.
Själv vill jag ha ett kvitto på det jag valt.
Jag vill inte att hela er familj dyker upp hos mig och vill ha det tillbaka.
-Snälla, ta vad ni vill som betalning. -Nej, jag insisterar.
-När flyttar ni ut? -Vi har hittat ett litet rum.
Vad bra. Jag är glad för er skull.
-Jag vill er inget ont, tro mig. -Ja, jag vet det.
Hänger ni upp takkronan åt mig sedan?
Hängde du upp lampan?
Ja.
Den är upphängd.
Kom igen, vi går.
Ja, vi går.
Kom in.
Jag är Jani.
-Cioma. -Detlev.
Vi håller på att upprätta en slags förfalskningsverkstad.
En kvinna från min kyrka har rensat ut
sin döda mors matbutik åt oss.
Kriget är över.
Folket där ute vill bara inte erkänna det.
Men folk tror det de vill tro.
Vad kallade ni det? Mimikry.
Men vi får inte bli oförsiktiga. En herr Lichtwitz kommer assistera er.
Han är 20 år äldre än er och svarar bara på tilltal.
Men Schönhaus, fortsätt säg det folk vill höra till dem.
Precis som Führern har gjort i flera år.
Ja?
-Åh, Helene. -Här är de nya ID-korten.
Det här är vår herr Schönhaus.
Helene... Jacobs.
-Fru Jacobs, Splittergasse 8? -Fröken Jacobs, Bonnerstrasse 2.
Jag förväxlade er med en av min mors väninnor.
-Er adress angår ingen. -Nej, självfallet inte.
-Redan glömt. -Om det ändå vore sant.
Tack.
Schönhaus, ni kommer arbeta med ett "supervapen".
Men ingen får veta det. Ingen.
Så det är en militärhemlighet.
En militärhemlighet? Vad då för militärhemlighet?
Det får jag inte säga.
Men om någon av dessa saker försvinner måste jag rapportera det omedelbart.
Jag hoppas ni förstår. Vi kan inte ta lätt på saker.
Hans, jag hör det där!
Händerna i knät! Jag vill inte höra ett pip från dig!
Blockleitern och jag är vänner. Vi är medlemmar i partiet.
Peter Schönhausen.
-Jag förmodar att ni glömt namnet. -Självklart.
Bra.
-Heil Hitler. -Heil Hitler.
Det elektriska materialet finns i skjulet, på hyllan framför fönstret.
Om någon tittar in kommer de se alla dyra saker.
Bra.
En öljettpress!
-Ingen fara, de är till mig själv. -Skickar ni vykort till er själv?
Åh, herr Schönhausen!
"Herr... Schön...
-...hausen. -Herr Schönhausen.
"Jag önskar er mer...
än bara...
framgång."
"Ett nederlag...
vore inget mindre...
än katastrof."
-Vi har inte ens en brevlåda. -Det kommer säkert fram.
Herr Schönhausen.
JANUARI 1943
Vill du komma in?
Det här är inte min lägenhet.
Jag vill inte att du sneglar på någonting här.
Gå inte och snoka i några lådor medan jag gör kaffe.
Kolla inte på någon annan än mig.
Flörta inte med någon annan.
Okej.
Mörkviolett, ljusviolett, vit, randig, prickig, brun och...
blommig! Storblommig!
Så, min käre Johannes, vill du inte ge oss ett tulpanrim?
Vill du inte berätta vad du heter?
Varför då?
Jag vill veta vem jag ligger bredvid i sängen.
Bredvid mig, förstås.
Eller är det någon annan här?
Om du fick ett nytt ID-kort, vad hade det stått för namn på det?
Gitte eller Gerda.
I min skola fanns det tre som hette Gerda.
Gerda Meyer,
Gerda Schulze,
och Gerda Weiss.
Gerda Weiss.
Hur länge har du känt henne?
-Inte så länge. -"Inte så länge".
Och så kommer du till mitt hus
och har mage att be mig ge henne ett ID-kort?
Rudolf Neubauer är verkligen söt.
Jag får väl byta ut fotona.
Sover du alls nuförtiden?
Inte mycket.
Fixa de här tills imorgon.
Jag kommer ge dig de nya ID-korten.
Du vet väl om att det finns kvinnor i Berlin
som överlämnar illegala judar till Gestapo?
Har du kvar din slips?
-Nämnde du några namn? -Nej.
-Sa du var du får ID-korten från? -Jag nämnde varken namn, leverantör
eller var verkstaden ligger.
Jag vet att du kommer träffa den här kvinnan igen.
Tack så mycket.
Du måste inte ge mig blommor.
Det är mimikry.
Ska jag lämna tillbaka dem så fort vi går ut?
Se det så här, jag ger dem till dig igen imorgon.
Herr Schönhausen! Jag har mottagit ett vykort till er.
Åh, tack så mycket.
-Går det framåt? -Jag arbetar dag som natt.
Vi i huset ser till att ni får arbeta i fred.
Det uppskattar jag verkligen. Heil Hitler.
Det här huset är en välsignelse.
Två tomma ID-kort från Wehrmacht hade varit en välsignelse.
Ni underskattar världen där ute och överskattar er egen roll i den.
Jag skattar världen för högt för att inte spela en roll i den.
Ses vi senare för lunch?
Visst.
-Får jag fråga vart ni ska? -Bara på lunch.
Jag är tillbaka om två timmar.
Vad är det för fel på brödet där borta?
Det är inget fel på det.
Men på det här sättet kan jag lämna de färdiga ID-korten.
Jag hade inte gått genom staden om jag inte hade behövt.
Dessutom är det väldigt kallt.
Det är sant.
Jag tar bussen.
-Heil Hitler. -Heil Hitler.
-Herr Schönhausen, ska jag hämta en vas? -Ja, det vore utmärkt.
Herr Schönhausen, jag känner mig hedrad som får blommor av dig varje dag.
Ingen orsak.
-Här. -Tack så mycket.
Ursäkta mig.
Har ni chokladtårta idag?
Det är krig.
-Så ni har ingen? -Det är krig.
-Cioma, jag måste tyvärr gå. -Ja.
Vad är det?
-Jag hade den på bussen. -Kolla i jackan.
Den var i byxorna. Hittegodset!
-Gå inte. -Jag är snart tillbaka.
-Ingen lämnar in en plånbok! -Snart tillbaka.
-Ska jag? -Gärna.
Min fästman har ovanan att alltid tappa bort saker.
-Önskas något mer? -Nej tack.
HITTEGODS
-Ursäkta... -Nej, alla får vänta på sin tur.
-Min plånbok är borta. -Ni med!
-Min fru ligger i... -Slösa inte med min tid!
Jag tar nyckeln till lägenheten.
Så fräckt!
-Heil Hitler. -Heil Hitler.
När flyttade herr Schönhaus?
Bor han inte här längre?
Han gömmer sig nog. Han har tillräckligt med pengar.
-Från att ha sålt beslagtagna värdesaker. -Sålde han värdesaker?
Ja.
Jag har svårt att tro det.
-Vi måste hålla ihop. -Ja, det måste vi.
-Ja. -Ja.
-Heil Hitler. -Heil Hitler.
Heil Hitler. Era ID-kort, tack.
Tack.
Här.
Ert ID-kort, tack.
-Tack. -Här.
Tack.
Varför kontrollerar ni inte hans ID?
-Det är uppenbart att han är partimedlem. -Partinålar säljs på svarta marknaden.
Jag har varit medlem i partiet sedan 1939.
Sedan krigets början? Så sent?
Varför är ni inte vid fronten?
Ni ser inte så gammal ut.
Jag tjänstgjorde under första världskriget när jag var sjutton.
"Olämplig för krig" kommer bli vårt fall! Era namn?
-Frieder Schulze. -Och ni?
Albert Schwarz.
Får jag se era ID-kort?
Båda två, tack.
TJÄNSTE-ID KRIMINALPOLIZEI, BERLIN
De ser bra ut.
Jag kommer inte anmäla er den här gången.
-Heil Hitler. -Heil Hitler.
Ursäkta mig,
har någon lämnat in en plånbok med de graverade initialerna "P.S."?
-"P.S." står för... -Peter Schönhausen.
Ett ögonblick.
Den här?
Den lämnades in för två timmar sedan.
Förlåt mig, jag tappar allt som inte är förbundet till min kropp.
-Här. -Vår väns mat...
-Jag betalar för den också. -Chokladtårtan?
Ja.
-Tack så mycket. -Tack.
Jag glömde plånboken på bussen trots allt. Men någon lämnade in den.
-Heil Hitler. -Heil Hitler.
Det vore otänkbart i alla andra europeiska huvudstäder, men i Berlin
-har folk hjärtat på rätt ställe. -Ja.
-Så nästa måndag klockan åtta? -Gärna.
Fint.
Er mat är betalad.
-Vi ses. -Tack.
-Nästa gång betalar jag. -Gärna.
Jag frågar herr Kaufmann.
Han känner säkert någon du kan bo hos.
Snart kommer jag skaffa ett ID åt dig, ge dig pengar och du kan åka till Schweiz.
Du har ju inte ens ett riktigt ID själv.
Ditt tvättade post-ID är skrattretande.
-Du är farlig. -Jag är här för dig, Gerda.
Jag heter inte Gerda! Och nej!
Jag klarar mig själv.
Gör inte så här.
Gå.
Förstör inte ID-kortet.
Får jag fråga er någonting?
Herr Kaufmann sa att er fru lämnat er.
Det stämmer.
Varför har ni u fortfarande kvar er ring och ett foto av henne?
Jag har inte lämnat henne än.
-Vi ses imorgon. -Vi ses imorgon.
Vart ska ni ens?
Jag... skulle upp till fru Lange.
Fru Lange bor på första våningen.
Ja, då...
-Då går jag väl ner igen. -Gör så.
Tack.
De blir magrare, inte fetare. Då slipper jag åtminstone slakta dem.
-Stanna. Vänta och se. -Tack. Ni har redan varit till stor hjälp.
Tack så mycket.
Gå lite snabbare, Cioma.
Vi gömmer oss inte, Det.
Jo, det är precis vad vi gör.
Vad då?
Det hade faktiskt gått upp.
Mycket roligt, Cioma.
Vi sover inte här.
Nej, vi sover i skjulet.
En annan grej om Kaufmann.
Om det inte vore för hans judiska mor
skulle han fortfarande vara med i Wehrmacht och skjuta vårt folk i öst.
Jag är iskall.
I slutändan spelar det ingen roll varför folk gör goda saker.
Jag gör det för ransoneringskupongerna.
Hade du inte hjälpt till gratis?
Det är irrelevant. Utan kupongerna hade vi svultit ihjäl.
Vi kanske bara måste bli varma och äta lite god mat.
Antagligen.
Jag tar den kalla väggen.
Förfalskade ni födelsedatumet?
Hur förstod ni det?
Det kunde jag inte göra. Jag råkar bara veta hur gammal han är.
Vi var i armén tillsammans. Han är en av mina närmaste vänner.
Jag var orolig, för han är 20 år yngre än kortets ursprungliga ägare.
Jag var också orolig.
-Hur ändrade ni det? -Med radervätska.
-Jag såg reklam för det på bio. -Går ni på bio?
-Med ert post-ID? -Jag känner ägaren...
Jag vill inte veta!
Jag är säker på att ni inte går hem härifrån heller.
Det säger ni bara för att lugna mig.
Jag vet att ni fortfarande tar buss och spårvagn.
Det tar tre timmar till fots.
Jag kommer göra mitt bästa för att hitta två tomma ID-kort för Wehrmacht.
Det är inte bara ett tomt löfte för att muntra upp er.
Jag kommer göra mitt bästa.
Jag vet.
Det här är ett litet konstverk.
Seså, ut.
Tack.
-Heil Hitler. -Heil Hitler.
Vi tar bara kuponger.
-Allt finns inte. -Naturligtvis.
Jag har semesterkuponger. Jag är på genomresa.
Är ni på genomresa?
Ja, min familjs hem blev bombat.
Jag bor hos en vän.
Och er resa?
Jag ska till Köln. Till min faster.
Får jag se ert ID-kort?
-Självklart. -Tillbaka i huvudstaden?
Ja, Rhenlandet faller mig helt enkelt inte i smaken.
Jag förstår. Äter ni hos oss idag?
Nej, jag tar en varm choklad med rom.
Vår choklad är tyvärr utspädd med vatten.
Utmärkt.
Det här är mina kuponger, och...
Jag måste glömt mitt ID-kort hemma.
Inga problem. Vill ni följa med ut ett tag?
Ja, självklart.
Ett ögonblick.
-Här. -Tack så mycket.
Jag vill betala.
-Förlåt, önskar ni något annat? -Nej, det är bra.
Det behövs inte. Ni drack knappt någonting.
-Mår ni bra? -Jag mår fint, tack.
Vi behöver ett original, annars är korten värdelösa.
-Vi frågar Kaufmann. -Det kan vi inte.
Kaufmann kan bli arresterad vilken sekund som helst.
-Jag ska fråga Kaufmann. -Nej!
Jag känner ingen soldat som skulle låna ut sitt ID.
Jag bytte till judisk skola. Han gick i vanlig skola till slutet.
-Han har kontakter i Wehrmacht! -Jag bor i en källare!
Jag kan inte bara gå runt där ute som ni!
Jag ska hitta någon.
Nej.
Snälla! Snälla.
Jag skriker!
-Jag skriker! -Släpp in mig,
annars berättar jag för dem att ni sålt våra saker.
-Skulle de tro på er mer än mig? -Troligen inte.
Det här gavs till mig så jag kunde hänga mig själv.
-Hjälp mig, eller så hänger jag mig själv. -Det vågar ni inte.
-Avvisa mig inte. -Inte en chans att jag gömmer er!
Jag behöver ett ID-kort från Wehrmacht. Känner ni någon
-som kan låna ut sitt? -För att förfalska ett ID? Är ni galen?
-Ingen skulle få veta. -Jag hjälpte er inte för att jag gillar er
utan för att partiets storpampar är giriga.
Jag var rättvis, jag förskingrade inget! Mina föräldrar lärde mig det...
Hjälp mig.
Ni kan berätta för era barn hur ni räddade mig.
Jag kan inte berätta det för någon.
-Ni är en god människa. -Sluta.
Om jag försöker hjälpa er att hitta ett ID-kort,
så vill jag ha något i gengäld nu.
Ge mig alla ransoneringskuponger ni har kvar.
Gud vet var ni får dem ifrån.
Jag svälter, och ni dyker upp med fyra semesterkuponger!
Gå upp till lägenheten.
Om jag inte knackar på imorgon har jag inte lyckats få tag i ett,
och ni försvinner innan det blir mörkt. Förstått?
Jag kommer inte ge er mat.
Använd inte toaletten, gå inte runt,
och vrid inte på kranen! Förstått?
Ja.
Jag har ett ID-kort. Jag måste ha tillbaka det om tre dagar.
Tack.
-Kan jag låna en filt? -Nej!
Ingen får hitta mina saker här uppe! Jag har skaffat ID-kortet!
Stanna i lägenheten. Jag låser in er. Stanna här tills jag hämtar er. Förstått?
Ni har en svart fläck i ansiktet. Se dig i spegeln.
Alla speglar är borta..
WEHRMACHT ID
"Godkänd medicinsk undersökning."
"Ålagd att genomföra obligatorisk militärtjänst."
Heil Hitler, herr Dietrich. Kan jag hjälpa er?
Du kanske kan tala om var herr Schönhaus bor?
Hur ska jag veta? Jag är inte hans hushållerska.
Ja, men ni två kanske är nära.
Jag antar det, med tanke på den fina lampan i ert vardagsrum.
Han förfalskar ID-kort, förstår ni.
Vi tror att han har förfalskat över 300 ID-kort
åt folk som gått upp i rök!
-Så jag går in i lägenheten. -Ni kan inte bara sparka in dörren!
Jag har en nyckel från Rikssäkerhetspolisen.
-Visst. Ta er en titt. -Det ska jag.
-Heil Hitler. -Heil Hitler.
Alle man till skyddsrummet!
Till skyddsrummet!
-Alla måste till skyddsrummet. Ni med. -Ja, ja.
Släpp allt och ta er till skyddsrummet!
Alle man till skyddsrummet!
Åh, nej! Nej, nej, nej!
BERLINS VÄRVNINGSKONTOR
-Heil Hitler. -God kväll.
Åh, ni är en krigshjälte!
Krigshjälte? Dumheter!
En kamrat sköt mig i knät när han städade sitt vapen.
BERLINS VÄRVNINGSKONTOR
Är ni färdig?
Säg den här mannen att jag är evigt tacksam!
-När kriget är över kommer jag... -Kriget är inte över!
Ni önskar säkert att kriget var slut!
-Jag kan inte tala med honom. Han är död. -Jag beklagar.
Nej, det gör ni inte!
Varför tror ni inte det?
Varför?
Det spelar ingen roll varför jag säger det.
Ni har fått det ni ville av mig. Var nu snäll och gå!
Vet ni...
Vår lampa som ni köpte för en riksmark är värd 100 gånger mer.
-Ni skrev kvittot. -Ja, men...
Betrakta det som en gåva.
Oroa er inte. Jag kommer aldrig dyka upp hos er,
eller fråga om att få tillbaka något.
Jag behöver ingenting... av någon.
Med lite tur kommer det här ID-kortet ta mig genom kriget,
och då kommer jag ge folk känslan att allt är bra.
Allt är bra.
Hitta någonstans att sova.
Jag kommer aldrig sova, jag ska vara vaken tills jag dör!
Då dör ni nog snart. Ni beter er som en galen människa.
Det är en underbar dag!
-Jag ger mig iväg då. -Gör så.
Jag hindrar er inte!
-Tack så mycket. -Jag gjorde ingenting.
Såklart inte.
Helene Jacobs gömde Cioma i sin lägenhet på Bonnerstrasse 2.
När hon blev arresterad flydde Cioma.
Han cyklade genom Tyskland och in i Schweiz.
Där blev han grafisk formgivare och far till fyra söner.
Cioma levde till 92 års ålder.
Det Kassriel deporterades till Auschwitz, där han mördades.
Gerda deporterades och dog i koncentrationsläger.
Den 17 februari 1944 sköts Franz Kaufmann på koncentrationslägret Sachsenhausen.
Ciomas föräldrar, Boris och Fanja, och mormor, Marie Bermann,
deporterades och mördades i förintelselägren Sobibor och Majdanek.
Ludwig Lichtwitz arresterades i september 1943.
Han flydde den 17 november 1943,
överlevde kriget och återförenades med sin fru.